Постанова
Іменем  України
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 206/5371/16-ц
 
провадження № 61-4728 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_5, 
відповідач - комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4»,
представник відповідача - Шуненко Наталія Юріївна , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року у складі судді Румянцева О. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року   ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом                            до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради (далі -                                              КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4») про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час та відшкодування моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що з 08 червня 1990 року вона працює у Дніпропетровській міській стоматологічній поліклініці № 4, правонаступником якої є КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4». Відповідно до наказу відповідача від 23 березні 2011 року № 59-К її було прийнято на посаду техніка зубного в межах 0,5 ставки з 24 березня 2011 року з відрядно-преміальною оплатою праці. Наказом відповідача від 06 червня 2011 року № 100-к її було переведено на посаду завідувача зуботехнічної лабораторії у межах 1,0 ставки. 
Відповідно до наказу відповідача про доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника від 10 червня 2011 року №102-к їй було встановлено доплату у розмірі 0,25 ставки за виконання обов`язків тимчасово відсутнього  працівника - техніка зубного, ОСОБА_4 , на термін її відпустки по догляду за дитиною. 
З 10 червня 2011 року по 30 липня 2016 року вона у визначені графіком робочі дні після закінчення свого робочого часу в якості завідуючої зуботехнічної лабораторії працювала у цьому ж підрозділі зубним техніком, виконуючи обов`язки тимчасово відсутнього працівника з неповним робочим днем                  на 0,25 ставки. Відомості про виконання нею вищезазначених обов`язків до трудової книжки не вносились 
Тривалість її робочого тижня, як завідуючої зуботехнічної лабораторії, складала 38,5 робочих годин, тобто 7 годин 42 хвилини на день, лише після відпрацювання цього часу вона приступала до виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - зубного техніка. 
Ураховуючи викладене, вона вважає, що виконуючи роботу зубного техніка, працювала надурочно, унаслідок чого оплата зазначеної роботи здійснювалась відповідачем не у повному обсязі. Така оплата праці повинна була здійснюватися на підставі частини другої статті 106 КЗпП України, тобто  у розмірі 100 % тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації. Згідно з розрахунком заборгованість відповідача перед нею за весь період її роботи надурочно становить 4 992 грн 99 коп. Крім того, вищевказаними протиправними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просила суд стягнути                                     з КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» на її користь заробітну плату за роботу в надурочний час у розмірі 4 992 грн 99 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не здійснювала надурочно роботу понад встановлену тривалість робочого дня, оскільки остання виконувала роботу за сумісництвом у тому самому комунальному закладі у вільний від своєї основної роботи час, получаючи заробітну плату за фактично виконану роботу, тому її вимоги про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час безпідставні.   ОСОБА_1  належними доказами не підтверджено факт завдання їй відповідачем моральної шкоди. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційна скарга   ОСОБА_1  залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачці, як зубному техніку, поза межами її робочого часу за основним місцем роботи, завідувача зуботехнічної лабораторії,за погодженням з відповідачем, встановлено графік роботи, який кожного місяці остання узгоджувала, що підтверджується її підписом. Робота   ОСОБА_1  на посаді зубного техніка не є надурочною та не підлягає оплаті як надурочна, оскільки остання мала ненормований робочий день, в якості оплати за який їй було встановлено 7-ми денну додаткову відпустку з чим вона погодилась.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі   ОСОБА_1  просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що вона не працювала сумісником, отримувала доплату за виконану роботу на посаді зубного техніка. Крім того, судом застосовано Рекомендації щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, які не зареєстровані у визначеному законом порядку, а тому не є нормативно-правовим актом, чим порушено положення статті 8 Конституції України. Таким чином, за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, які позивачка виконувала понад встановлену тривалість робочого дня,   ОСОБА_1  відповідачем у порушення її трудових прав не донараховано заробітну плату за роботу в надурочний час.  
Відзив на касаційну скаргу не надійшов
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 206/5371/16-ц з Самарського районного суду м. Дніпропетровська. 
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частинах першій та другій статті 62 КЗпП України встановлено, що надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). 
Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті.
Відповідно до статті 64 КЗпП України надурочні роботи можуть провадитися лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації.
Стаття 62 КЗпП України містить посилання на статті 52, 53, 61 КЗпП України, однак у ній відсутнє посилання на статтю 56 КЗпП України, а тому поняття надурочної роботи не може вживатися стосовно режиму неповного робочого часу. Працівники, що уклали трудовий договір з умовою про неповний робочий час, можуть залучатися до роботи понад встановлену погодженням сторін тривалість робочого часу лише на підставі взаємної домовленості з оплатою роботи відповідно до звичайних (одинарних) розцінок (частина друга розділу VI Методичних рекомендацій щодо правового регулювання робочого часу, затверджених наказом Державного комітету України по водному господарству від 03 березня 2004 року № 47). 
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що  ОСОБА_1  за погодженням з КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4», як роботодавцем, встановлено графік роботи, поза межами її робочого часу за основним місцем роботи, на посаді зубного техніка. Кожного місяці між позивачкою та відповідачем узгоджувався цей графік, що підтверджується підписом  ОСОБА_1  
Згідно з частиною першою статті 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.
Відповідно до пунктів 1, 3 Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року № 7, ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але також колом обов`язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням).
Як компенсація за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність періодичного виконання службових завдань понад встановлену тривалість робочого часу надається додаткова відпустка до 7 календарних днів.
Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що робота позивачки на посаді зубного техніка не є надурочною та не підлягає оплаті як надурочна, оскільки остання мала ненормований робочий день, в якості оплати за який їй було встановлено 7-ми денну додаткову відпустку з чим вона погодилась. 
Доводи касаційної скарги про те, що судом застосовано Рекомендації щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, які не зареєстровані у визначеному законом порядку, безпідставні, оскільки вони затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 жовтня           1997 року № 7. При цьому суди застосували норми КЗпП України. 
Посилання касаційної скарги на те, що за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, які позивачка виконувала понад встановлену тривалість робочого дня, ОСОБА_1  відповідачем у порушення її трудових прав не донараховано заробітну плату за роботу в надурочний час, не заслуговують на увагу, так як позивачці за ненормований робочий день, а не за надурочну роботу, за погодженням було встановлено 7-ми денну додаткову відпустку.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого             2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник
 
Ю. В. Черняк