Постанова
Іменем України
 
29 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 205/5362/16
провадження № 61-29164св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року у складі судді Остапенко Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
В червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» (далі - ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада, про виселення, зняття з реєстраційного обліку. ПАТ «Дніпровськпромбуд» посилалося в позові на те, що відповідачам було запропоновано переселитися в кімнати № 68 та АДРЕСА_1 , який є державним житловим фондом, знаходиться у нього на балансі, обладнаний душовою кімнатою, кухнями, відповідає санітарним нормам, а відповідачі відмовилися від добровільного переселення. Позивач просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з кімнати №  26 , яка розташована в будівлі санаторію-профілакторію АДРЕСА_3 , в надані їм житлові приміщення - кімнати № 68 та № 69 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордера ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня                   2013 року № 1694; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою: кімната АДРЕСА_6 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2013 року звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дніпровськпромбуд» про визнання права на проживання у приміщенні, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та просили визнати право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проживання у житловому приміщенні АДРЕСА_6 ; визнати протиправними дії                                        ПАТ «Дніпровськпромбуд» щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із займаного ними житлового приміщення АДРЕСА_6 ; зобов`язати ПАТ «Дніпровськпромбуд» привести приміщення загального користування гуртожитку в будинку АДРЕСА_3 , у придатний для використання за цільовим призначенням стан без виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із займаного ними житлового приміщення АДРЕСА_6 ; зобов`язати ПАТ «Дніпровськпромбуд» укласти договори про надання комунальних послуг мешканцям гуртожитку в будинку АДРЕСА_3 , з відповідними комунальними службами.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року в задоволенні позову ПАТ «Дніпровськпромбуд» відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року скасовано. Справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада                    2014 року виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з кімнати №  26 , яка розташована в будівлі санаторію-профілакторію АДРЕСА_3 , в надані їм житлові приміщення - кімнати № 68 та № 69 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордера ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня                   2013 року № 1694; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою: кімната АДРЕСА_6 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року залишено без змін.
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року.
Підставою для перегляду рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 зазначила те, що висновок про задоволення позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд» ґрунтувався на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року (яким встановлено, що приватизація позивача здійснювалась відповідно із законодавством України, і він став законним власником майна, переданого йому у статутний фонд, у тому числі і будівлі санаторію-профілакторію в будинку АДРЕСА_3 ), однак вказане рішення Господарського суду Дніпропетровської області було скасовано рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, що відповідно до пункту            3 частини другої статті 361 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла під час винесення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних рішень, далі - ЦПК України 2004 року), є підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 у своїй заяві (після уточнень) просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд», застосувати статтю 380 ЦПК України 2004 року про поворот виконання рішення суду стосовно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року шляхом повороту виконання позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд».
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дніпровськпромбуд» та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом     ПАТ «Дніпровськпромбуд» та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скасовано. В задоволенні позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд» відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року та постанови Апеляційного господарського суду Дніпропетровської області                               від 08 лютого 2016 року, які набрали законної сили 08 лютого 2016 року, визнано право державної власності на будівлю в будинку АДРЕСА_3 , що є належним доказом того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали на законних підставах в кімнаті АДРЕСА_8 , а саме: на підставі ордеру № 1363 на право зайняття вказаної кімнати, який було видано відповідачам відповідно до спільного рішення правління та профкому Відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» (далі - ВАТ «Дніпровськпромбуд»).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дніпровськпромбуд» відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року - залишено без змін.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року було підставою для винесення рішення про виселення і зняття відповідачів з реєстраційного обліку з будівлі санаторію-профілакторію з кімнати відпочинку №  АДРЕСА_3 .
Однак, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 заяву прокуратури Дніпропетровської області про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року у справі № ПР8/224-09, ухвалено нове рішення, яким визнано право державної власності на будівлю, що розташована в будинку АДРЕСА_3 . Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2016 року у справі № ПР8/224-09 вказане рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 за заявою прокуратури Дніпропетровської області залишено без змін.
В свою чергу підставою для перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року стала ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року у справі                     № 205/197/15-к, що набрала законної сили 20 лютого 2015 року, якою встановлено, що Цобенко А. І. , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника ЖКК Орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» (далі - ОП «Дніпровськпромбуд») та призначений наказом від 28 квітня 1995 року № 20 «Про створення робочої комісії по інвентаризації ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» головою вказаної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, у інвентаризаційному описі від 06 травня 1995 року зазначив гуртожиток АДРЕСА_3 , не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій. На підставі вказаного опису                                      ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» було складено план приватизації                                               ОП «Дніпровськпромбуд», за яким зазначений гуртожиток було включено до об`єктів соціально-побутового призначення, в результаті чого будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності та незаконно вибула з власності держави. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що під час приватизації цілісного майнового комплексу ОП «Дніпровськпромбуд» спірна будівля по проспекту Петровського, місто Дніпропетровськ, незаконно вибула з власності держави, тому у ПАТ «Дніпровськпромбуд» не виникло право власності на нерухоме майно за наслідками приватизації.
Відповідно, за результатами розгляду справи господарським судом визнано право державної власності на будівлю, що розташована в будинку АДРЕСА_3 .
За таких умов, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що обставини, на які посилалася в своїй заяві ОСОБА_1 , є нововиявленими, оскільки не були відомі суду першої інстанції на час розгляду справи 20 листопада 2014 року. Враховуючи зазначене, а також те, що доводи апеляційної скарги ПАТ «Дніпровськпромбуд» зводились до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовували правильність рішення суду першої інстанції, останній, на думку апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення суду.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У червні 2017 року ПАТ «Дніпровськпромбуд» звернулося засобами поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, залишити заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами без задоволення та залишити в силі рішення суду Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, стягнути з відповідачів судовий збір.
 
Заявник посилається на норми статті 361 ЦПК України 2004 року; на те, що право власності на спірну будівлю було зареєстровано не на підставі рішення у справі № ПР8/224-09, а на підставі акту передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998 року та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області                          від 31 серпня 1995 року № 12/53-АО про перетворення ОР «Дніпровськпромбуд» у відкрите акціонерне товариство; правовстановлюючі документи ніким не скасовані станом як на час прийняття рішення 07 грудня 2016 року, так і на даний час, власник приміщень не змінився. Також суди не звернули увагу на те, що в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 лютого                   2016 року та постанові Вищого господарського суду України від 18 квітня 2016 року у справі № ПР8/224-09 відсутня інформація щодо площі та нумерації приміщень, на яку визнано право державної власності, як і відсутня інформація щодо статусу будівлі.
 
Також скаржник зазначає, що посилання судів на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2015 року у справі № 205/197/15-к як доказ того, що спірна будівля незаконно вибула з власності держави, є помилковим, оскільки ця ухвала досліджувалась судами апеляційної та касаційної інстанцій в 2015 році, і викладені в ній факти ніяким чином не вплинули на рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд»; спірна будівля не витребувана Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області у позивача і досі залишається на його балансі.
 
Окрім цього, позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» про виселення та зняття з реєстрації мотивовані тим, що частина приміщень будівлі, в якій мешкали відповідачі, знаходиться в аварійному стані і є небезпечною для проживання в них людей, там відсутні душові кімнати, відсутнє газо-, водо-, теплопостачання.
 
Від Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області у серпні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли засобами поштового зв`язку письмові пояснення з приводу касаційної скарги ПАТ «Дніпровськпромбуд», в яких воно просить відмовити у задоволенні цієї касаційної скарги, а рішення судів залишити без змін, як такі, що ухвалені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.
 
Від ОСОБА_1 у серпні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли засобами поштового зв`язку заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Дніпровськпромбуд», в яких вона просить відмовити у задоволенні цієї касаційної скарги, а рішення судів залишити без змін, як такі, що постановлені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.
 
Від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргу                            ПАТ «Дніпровськпромбуд».
 
У березні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла заява від ОСОБА_1 про здійснення повороту виконання рішення суду в частині застосування статті                       444 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України                             № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) та поновлення в реєстрації.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, встановлено особам, які беруть участь у справі, строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.
 
У статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року провадження № 61-29164ск18 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Позиція Верховного Суду
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судами встановлено, що 19 лютого 1994 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Дніпровськпромбуд» ОСОБА_1 було видано ордер № 576 на право займання з родиною з двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житлової площі в кімнаті АДРЕСА_11 , а 17 березня 2003 року на підставі ордеру № 1363 було надано іншу кімнату - № 26.
Відповідно до довідки, наданої ПАТ «Дніпровськпромбуд», про місце проживання та склад сім`ї від 10 червня 2013 року ОСОБА_1 дійсно проживає і місце проживання її зареєстровано в санаторії-профілакторії за адресою: кімната відпочинку        АДРЕСА_6 , з 17 березня                 2003 року по теперішній час, та має склад сім`ї: син ОСОБА_2 
Згідно з планом приватизації ОП «Дніпровськпромбуд» від 07 серпня 1995 року приміщення в будинку АДРЕСА_3 , не відноситься до категорії житлові будинки та гуртожитки. Зазначена будівля є об`єктом соціально-побутового значення, створеного в рахунок фонду соціального розвитку, та має статус санаторію-профілакторію.
Також актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВАТ «Дніпровськпромбуд», правонаступником якого є ПАТ «Дніпровськпромбуд»,               23 червня 1998 року будівля № 34 по проспекту Петровського, місто Дніпропетровськ, передавалася до статутного фонду підприємства, як санаторій-профілакторій.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № ПР8/224-09         від 25 листопада 2009 року стало підставою для винесення рішення у справі № 205/5362/16 про виселення і зняття відповідачів з реєстраційного обліку з кімнати відпочинку № АДРЕСА_6.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 задоволено заяву прокуратури Дніпропетровської області про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року у справі № ПР8/224-09, ухвалено нове рішення, яким визнано право державної власності на будівлю, що розташована за адресою: будинок       АДРЕСА_3 .
Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2016 року у справі № ПР8/224-09 вказане рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09 за заявою прокуратури Дніпропетровської області залишено без змін.
Підставою для перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області   від 25 листопада 2009 року стала ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року у справі № 205/197/15-к, що набрала законної сили 20 лютого 2015 року, якою встановлено, що Цобенко А. І. , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд», призначений відповідно до наказу від 28 квітня 1995 року № 20 «Про створення робочої комісії по інвентаризації ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» головою вказаної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, у інвентаризаційному описі від 06 травня 1995 року зазначив гуртожиток АДРЕСА_3 , не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій.
На підставі вказаного опису ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» було складено план приватизації ОП «Дніпровськпромбуд», за яким зазначений гуртожиток було включено до об`єктів соціально-побутового призначення, в результаті чого будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності та незаконно вибула з власності держави.
Предметом судового розгляду справи № ПР8/224-09 була вимога про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку з безоплатною передачею державного майна - будинку АДРЕСА_3 .
Під час судового розгляду справи № ПР8/224-09 судом встановлено, що під час приватизації цілісного майнового комплексу ОП «Дніпровськпромбуд» спірна будівля в будинку АДРЕСА_3 , незаконно вибула з власності держави, а тому у ПАТ «Дніпровськпромбуд» не виникло право власності на зазначене нерухоме майно за наслідками приватизації.
За результатами розгляду справи господарським судом визнано право державної власності на будівлю, що розташована в будинку АДРЕСА_3 .
Отже, зазначені вище обставини, на які посилалася в своїй заяві ОСОБА_1 , є нововиявленими, оскільки не були відомі суду першої інстанції на час розгляду справи та винесення рішення 20 листопада 2014 року.
Нормативно-правове обґрунтування
Згідно зі статтею 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 2^1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Отже, перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції, ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Нововиявленими обставинами є обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року, що передбачено пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                    від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами».
При цьому, обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.
Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.
Рішення, ухвала чи судовий наказ, прийняті за результатами нового розгляду справи після скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, можуть бути переглянуті в апеляційному або касаційному порядку на загальних підставах.
Стаття 416 ЦПК України (пункт 4 частини першої) передбачає зазначення, в тому числі, в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції поворот виконання за умови скасування рішень судів, за наявності відповідної заяви та підстав.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду касаційної скарги відповідно до статті 409 ЦПК України.
Верховний Суд рішення, яке може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами, по суті не ухвалював. Отже, повноважень скасовувати таке рішення та ухвалювати рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, залишати її без розгляду або без задоволення Верховний Суд не має.
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судові рішення, які були підставою для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, не існували на час розгляду цієї справи, оскільки Верховний Суд перевіряє не підстави для прийняття заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, а лише законність судового рішення по суті відповідно до статті 409 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті                 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що власник спірних приміщень на час розгляду справи та на час подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не змінився, позивач є балансоутримувачем цієї будівлі, оскільки такі доводи спростовані обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі № ПР8/224-09, яке має преюдиційне значення для вирішення цієї справи.
Враховуючи, що Верховний Суд не дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень, підстав відповідно до статті 444 ЦПК України для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення немає, відповідно її заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.
 
Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення залишити без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик