ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

28 травня 2019 року 
справа №826/12778/15
адміністративне провадження №К/9901/26438/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.          
                    
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року у складі судді Гарника К.Ю.
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року у складі суддів Мельничука В.П., Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.
у справі № 826/12778/15 
за позовом Підприємства «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів Союз організації інвалідів 
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві,
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги, 
                    
У С Т А Н О В И В :

30 червня 2015 року Підприємство «Благодар» Всеукраїнської організації інвалідів Союз організації інвалідів (далі - Підприємство, позивач у справі) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати противними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та нараховано штрафні санкції, рішення, яким збільшено єдиний соціальний внесок та вимогу про сплату єдиного соціального внеску, з мотивів протиправності їх прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24 лютого 2015 року №000261710 та № 000271710, рішення від 24 лютого 2015 року № 000281710 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 травня 2015 року № Ф-688.

Суди попередніх інстанцій при прийнятті рішення дійшли висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

У березні 2016 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи касаційної скарги аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити рішення попередніх інстанцій в силі та звертає увагу на те, що касаційна скарга фактично клонує апеляційну скаргу. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до наказу від 19 січня 2015 № 96, на підставі повідомлення від 19 січня 2015 № 15/10/26-57-22-01 податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 листопада 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 5 лютого 2015 № 63/26-57-22-02/35635441.

Висновками акта, зокрема, встановлено порушення позивачем: 

- підпунктів 169.2.2, 169.2.4 пункту 169.2 статті 169, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 4802,41 грн; 
- пункту 3.1 наказу Міндоходів України від 9 вересня 2013 року № 455 «Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» при обрахунку своєчасності повноти нарахування, обчислення і сплати єдиного соціального внеску встановлено заниження нарахування відсотку єдиного соціального внеску з фонду оплати праці Підприємства відносно працівників наведених в таблиці на суму 133135,55 грн. 

За наслідками зазначеної перевірки податковим органом прийнято:
- податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2015 року № 0000271710, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 1020,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 
- податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2015 року № 0000261710, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 9604,82 грн, в тому числі, 1802,41 грн за основним платежем та 4802,41 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 
- рішення від 24 лютого 2015 року № 0000281710 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу нараховано 66567,78 грн штрафних санкцій, 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2015 року № Ф-688 якою відповідач вимагає у позивача сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 129202,52 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом під час проведення перевірки зазначено, що згідно постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13 січня 2015 року «Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки» опрацьовано протоколи допиту свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за наслідками аналізу яких, податковий орган дійшов висновку, що дані громадяни на Підприємстві не працювали та заробітну плату не отримували, що підтверджено наданими СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві до перевірки банківськими виписками про рух коштів, але згідно протоколів допиту отримували щомісячну винагороду в розмірі 300,00 грн за наданими в використання підприємству трудові книжки. 

Відтак, на думку податкового органу, позивачем на порушення підпунктів 169.2.2, 169.2.4 пункту 169.2 статті 169 Податкового кодексу України зменшено суму загального місячного оподаткованого доходу на суму податкової соціальної пільги громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що призвело до заниження зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб у сумі 4802,41 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що, гр. ОСОБА_1 прийнятий на роботу згідно власної заяви та наказу від 1 квітня 2011 року. Між підприємством і громадянином підписано посадову інструкцію, останнього було ознайомлено із правилами безпеки, що підтверджується матеріалами справи. За виконану роботу працівник отримував заробітну плату про що власноруч ставив підписи у відомості. В подальшому, для отримання права на соціальну пільгу ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до позивача. ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням згідно заяви та наказу від 30 вересня 2013 року № 1.
ОСОБА_2 прийнятий на роботу згідно власної заяви та наказу від 1 квітня 2011 року. Між підприємством і громадянином підписано посадову інструкцію, працівник був ознайомлений із правилами безпеки. За виконану роботу працівник отримував заробітну плату про що власноруч ставив підписи у відомості. Для отримання права на соціальну пільгу ОСОБА_2 звернувся із відповідною заявою до Підприємства. Працівник звільнений із роботи за власним бажанням згідно заяви та наказу від 30 вересня 2013 року № 1.
                              
ОСОБА_3 прийнято на роботу згідно власної заяви та наказу від 1 квітня 2011 року. Між підприємством і громадянкою підписано посадову інструкцію, також працівниця ознайомлена із правилами безпеки. За виконану роботу працівниця отримувала заробітну плату, про що власноруч ставила підписи у відомостях. Для отримання права на соціальну пільгу ОСОБА_3 звернулася із відповідною заявою до Підприємства. ОСОБА_3 звільнена із роботи за власним бажанням згідно заяви та наказу від 1 квітня 2014 року. 
                           
ОСОБА_4 прийнято на роботу згідно власної заяви та наказу від 1 квітня 2011 року. Між підприємством і ОСОБА_4 підписано посадову інструкцію,  працівник ознайомлений із правилами безпеки. За виконану роботу працівник отримував заробітну плату про що власноруч ставив підписи у відомості. Для отримання права на соціальну пільгу ОСОБА_4 звернувся із відповідною заявою до Підприємства. Працівник звільнений із роботи за власним бажанням згідно заяви та наказу від 31 грудня 2014 року.

Також, Підприємством надано заяви зазначених працівників про відсутність претензій до Підприємства «Благодар» Всеукраїнська організація інвалідів Союз організацій інвалідів України.

З урахуванням вищевикладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Підприємством доведено свої вимоги та встановлено протиправність спірних податкових повідомлень-рішень від 24 лютого 2015 року № 000261710 та № 000271710.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що під час перевірки контролюючим органом встановлено заниження Підприємством суми нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці на суму 133135,55 грн за рахунок заниження ставки єдиного внеску відповідно до класу професійного ризику, у зв`язку з чим до позивача застосовано штраф за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 66567,78 грн. 

Суди попередніх інстанцій встановили, що з акта перевірки неможливо встановити підстави та обставини, за яких відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці на суму 133135,55 грн. Зокрема, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності винесеного рішення, не надано належних та допустимих доказів своєчасного не нарахування єдиного внеску, зокрема картку особового рахунку, що б підтверджувала б наявність встановленого порушення. 

Враховуючи що доводами касаційної скарги вказані обставини не спростовані, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність рішення податкового органу від 24 лютого 2015 року № 000281710 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 грудня 2014 року.

З огляду на викладене, враховуючи що під час розгляду справи позивачем спростовано висновки контролюючого органу, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24 лютого 2015 року № 000261710 та № 000271710; рішення від 24 лютого 2015 року № 000281710 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 грудня 2014 року, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2015 року № Ф-688, винесеної за наслідками прийняття спірних рішень. 

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій прийняли акт перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, як належний доказ, використали та оцінили висновки акту позапланової перевірки Підприємства, проведеної в межах кримінального провадження відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, як підставу для безпосереднього визначення сум податкових зобов`язань. 

Оцінюючи доводи касаційної скарги Суд вважає їх неприйнятними, висновуючись на такому. Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, однією з яких є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону, про що зазначено підпунктом 78.1.11 цієї статті.

Керуючись саме підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України податковим органом (відповідачем у справі) проведена позапланова документальна виїзна перевірка, про що зазначено Розділом першим «Вступна частина» акту перевірки. 

Постанова від 13 січня 2015 року слідчого СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, якою в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 320141000800000100 від 13 листопада 2014 року призначено документальну позапланову перевірку Підприємства наявна в матеріалах справа та досліджена судами першої та апеляційної інстанції.

Положенням пункту 86.9 статті 86   Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент призначення та проведення перевірки), передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються органу, що призначив перевірку. 

Пунктом 36 Підрозділу 10. Інші перехідні положення (в редакції що діє з 01 вересня 2015 року) передбачено, що у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року №655-8 і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов`язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення - рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Суд вважає, що органи податкової служби не мають права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішення в кримінальній справі, якщо грошове зобов`язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Загальний процес проведення перевірки із послідовного, коли за результатами перевірки приймається податкове повідомлення рішення, розривається. Спочатку матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів визначається кримінально - процесуальним законом або законом про оперативно - розшукову діяльність. Після набрання законної сили рішенням у межах кримінального провадження органи податкової служби мають право виносити податкові повідомлення - рішення.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. 

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року у справі № 826/12778/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова          

                                                                                          І.Я. Олендер