ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  2/65/2011/5003 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. – головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Військової частини      НОМЕР_1 на ухвалу Північно – західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі 

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі ЦТП Вінницької філії ВАТ "Укртелеком" до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління державного казначейства у Вінницькій області, про стягнення 15  208,99 грн, 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У травні 2011 року Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі ЦТП  Вінницької філії ВАТ "Укртелеком" (далі – ВАТ "Укртелеком") звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч А-2656), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління державного казначейства у Вінницькій області (далі – Державне казначейство), про стягнення 15  208,99 грн з яких: 14 551,15 грн – основний борг; 186,81 грн – пеня; 342,18 грн – інфляційні втрати та 129,85 грн – 3 % річних за порушення відповідачем зобов`язань за договором від 01.09.2007 № 356-15 про взаємоз`єднання телекомунікаційної мережі ВАТ "Укртелеком" з телекомунікаційною мережею споживача – в/ч                А-2656 (далі – договір № 356-15).

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.06.2011 (суддя Мельник П.А.) позов задоволено. Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ВАТ  "Укртелеком" 14 551,15 грн основного боргу; 186,81 грн пені; 342,18 грн інфляційних втрат та 129,85 грн – 3 % річних.

Рішення мотивоване порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 356-15 у період із 01.11.2010 по 01.05.2011.

2.2. Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.07.2012 апеляційну скаргу в/ч  А-2656 на рішення суду першої інстанції повернуто заявнику з підстав несплати судового збору та ненадання доказів направлення копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі.

2.3. Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 в/ч  А-2656 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

2.4. 16.08.2017 ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу в/ч  А-2656 повернуто без розгляду.

2.5. Ухвалою Вищого господарського суду від 25.09.2017 касаційну скаргу в/ч        А-2656 на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 повернуто без розгляду у зв`язку із подачею скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, що не відповідає вимогам статті 109 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017).

2.6. Ухвалою Північно – західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 (колегія суддів: Маціщук А.В., Олексюк Г.Є., Петухов М.Г.) відмовлено в/ч А-2656 у відкритті апеляційного провадження з перегляду рішення Господарського суду Вінницької області від 08.06.2011.

Ухвалу мотивовано тим, що апеляційним господарським судом уже було відмовлено в/ч А-2656 у відкритті апеляційного провадження на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.06.2011 у даній справі, що відповідно до частини 1 статті 261 ГПК України є підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги.

3. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги 

3.1. У касаційній скарзі в/ч А-2656 зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції того, що скаржник є бюджетною установою, тому можливість вчасного оскарження рішення місцевого суду залежала від виділення коштів на сплату судового збору із Державного бюджету України. Крім того, скаржник посилається на особливий період, який розпочався в Україні з 18.03.2014 і триває по теперішній час, визначення якому міститься у статті 1 Закону України "Про оборону України" та у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У касаційній скарзі в/ч А-2656 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції.

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи 

4.1. Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшло.

5. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

5.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

5.2. Згідно частини 3 статті 22 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. 

5.3. У відповідності до статті 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. 

5.4. Судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник двічі звертався з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі, в результаті чого судом апеляційної інстанції 16.08.2017 йому було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 08.06.2011 у справі №  2/65/2011/5003, повний текст якого оформлено і підписано 09.06.2011, а апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

5.5. Положення статті 97 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) не передбачали права на повторне подання апеляційної скарги після відхилення клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги.

5.6. Втретє скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції 18.09.2019, тобто більше ніж через 8 років з дня складення повного тексту оскаржуваного ним рішення суду першої інстанції, після відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження цього рішення та після набрання чинності ГПК України у редакції з  15.12.2017.

5.7. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

5.8. Враховуючи ту обставину, що судом апеляційної інстанції вже було відмовлено в/ч А-2656 у поновленні строку на подання апеляційної скарги, що відповідно до положень статті 97 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) виключало можливість повнорного звернення з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції обгрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 261 ГПК України. 

5.9. При цьому слід зазначити, що в даному випадку немає значення, що апеляційні скарги були подані в період дії різних редакцій ГПК України, а має значення лише те, що апеляційні скарги були подані стороною у справі на одне й те саме судове рішення в перегляді якого судом апеляційної інстанції вже було відмовлено шляхом відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги без розгляду.

5.10. Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

5.11. При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачають забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

5.12. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначене рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Враховуючи викладене, ухвала суду апеляційної постановлена з додержанням вимог процесуального права, зокрема пункту 3 частини 1 статті 261 ГПК України, тому підстав для її скасування немає.

6.2. Доводи касаційної скарги в/ч А-2656 про те, що вона є бюджетною установою, тому можливість вчасного оскарження рішення місцевого суду залежала від виділення коштів на сплату судового збору із Державного бюджету України, відхиляються колегією суддів, оскільки скаржником не надано доказів звернення щодо виділення коштів для сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 08.06.2011 у даній справі та доказів відмови або дати виділення скаржнику коштів на сплату судового збору.

6.3. Посилання скаржника на особливий період, який розпочався в Україні з 18.03.2014 і триває по теперішній час, є безпідставними з огляду на те, що позивачем заявлені вимоги про стягнення із відповідача коштів за період із 01.11.2010 по 01.05.2011, тобто задовго до початку в країні особливого періоду, визначення якому міститься у статті 1 Закону України "Про оборону України" та у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

6.4. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.5. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.6. Оскільки оскаржувану ухвалу судом апеляційної інстанції прийнято з додержанням вимог процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північно – західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі № 2/65/2011/5003 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. Мачульський

Суддя                                                                                                    І. Кушнір