ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 285/1155/17
 
провадження № 61-16653 св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року                в складі судді Сташківа Т. Б. та на постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року в складі колегії суддів Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,
  
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і просила відшкодувати шкоду, завдану злочином, а саме 199 500 грн витрат на поховання сина ОСОБА_3  та 1 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач указувала, що її син ОСОБА_3  загинув унаслідок недбалого ставлення ОСОБА_2 до військової служби. 
 
Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 425 КК України. 
 
Указані обставини спричинили позивачеві глибокі душевну та психологічну травми, викликали пов`язані з цим моральні страждання й переживання, які позивач оцінює в 1 000 000 грн.
 
Окрім того, вона понесла майнові витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника, а тому відповідна сума має бути відшкодована відповідачем. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року позов задоволено частково,                      стягнуто з військової частини НОМЕР_1 м. Новоград-Волинський на                користь ОСОБА_1 , 132 330 грн витрат на поховання та 500 000 грн                      у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. У  задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Суд першої інстанції вихоив із того, що внаслідок винних, протиправнихдій військовослужбовця ОСОБА_2 помер син позивача, що завдало останній моральної шкоди, яка полягає в сильному душевному болю та стражданнях, а також майнової шкоди у вигляді витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, в зв`язку з чим наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Житомирської області від 30 січня                2018 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року змінено та зменшено розмір витрат на поховання ОСОБА_3 , які підлягають стягненню з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , з 132 330 грн до 10 000 грн, а також зменшено                    розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, з 500 000 грн до 200 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що розмір витрат на поховання не може перевищувати граничну вартість стандартних пам`ятників у м. Новоград-Волинському Житомирської області, а належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, що відповідає 1 000 000 грн, позивач не надала, в зв`язку з чим наявні правові підстави для зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розміру витрат на поховання та відшкодування моральної шкоди.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
02 березня 2018 року військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2018 року дану скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме для доплати судового збору. 
 
На виконання вказаної ухвали Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду документ на підтвердження доплати судового збору та усунула недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності                     15 грудня 2017 року (далі – ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі військова частина зазначає, що суди не встановили обставини справи, неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права та дійшли безпідставного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в даній справі. 
 
Уважають, що військова частина безпідставно залучена до справи як співвідповідач, оскільки шкода завдана позивачеві військовослужбовцем ОСОБА_2 , а не військовою частиною, а тому відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду повинен нести ОСОБА_4 .
 
ВЧ НОМЕР_1 просила оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову до військової частини відмовити.
 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу  
 
Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача ОСОБА_3 помер. 
 
Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 425 КК України (недбале ставлення до військової служби).
 
Указаним вироком установлено, що 26 листопада 2014 року на військовому полігоні військової частини НОМЕР_1 капітан цієї військової частини                  ОСОБА_2 у порушення вимог чинного законодавства допустив             ОСОБА_3 як цивільну особу, не проінструктовану про правила техніки безпеки, до ділянки № 3 військового полігону та до участі у виконанні навчальної вправи «Тактико-спеціальних навчань зі взводом» вогнепальною зброєю групою розвідувального взводу 4-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . У ході виконання цієї вправи капітан ОСОБА_2 , усвідомлюючи факт незаконного перебування ОСОБА_3 на ділянці № 3, виконання вправи не припинив, сигнал «відбій» не подав, заходів щодо припинення стрільби не вжив, тобто допустив недбале ставлення до військової служби, внаслідок чого ОСОБА_3 отримав вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини, лівої плечевої кістки та від отриманих травм помер. 
 
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року змінено та виключено з мотивувальної частини висновок суду про те, що суд враховує протиправну поведінку потерпілої ОСОБА_1 , яка своїми діями (щодо її прохання взяти на полігон свого сина) сприяла незаконному знаходженню ОСОБА_3 як цивільної особи на військовому полігоні. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
 
Відповідно до договору та накладної-замовлення від 24 листопада              2015 року № 505 ФОП ОСОБА_5 зобов`язувався за завданням замовника ОСОБА_1 виготовити та встановити надгробний пам`ятник на загальну суму 199 111 грн. 
 
Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується сплати ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_5 244 000 грн за виготовлення та встановлення такого пам`ятника. 
 
Згідно з розрахунком граничної вартості гранітних пам`ятників у відповідній місцевості за 2016 рік, наданим ФОП ОСОБА_6 на запит Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року, гранична вартість стандартних пам`ятників у м. Новоград-Волинському становить 10 000 грн.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
 
За змістом указаної норми закону відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, i шкоду заподіяно нею в зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
 
Відповідальність за таку шкоду може бути покладена на юридичну особу в разі, якщо між особою, яка вчинила протиправне діяння, та відповідною юридичною чи фізичною особою є трудові (службові) правовідносини, що визначено трудовим договором (контрактом), наказом про прийняття на службу, про переведення на тимчасову роботу в певну організацію, актом обрання на виборну посаду, наказами керівного органу, рішенням суду чи іншими юридичними актами, а також за умови, що шкоди завдано безпосередньо під час виконання трудових (службових) обов`язків, тобто коли особа здійснює обумовлену трудовим договором (контрактом), іншим локальним чи адміністративним актом роботу, як правило, на території юридичної чи фізичної особи протягом робочого часу.
 
Обставини, встановлені судом в іншій справі, не підлягають доказуванню згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК України (редакції на час ухвалення судового рішення).
 
Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 243/10982/15-ц.
 
Якщо фізична особа – військовослужбовець – вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 425 КК України (недбале ставлення до військової служби, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого) під час виконання ним службових обов`язків на території військової частини, то завдана позивачу (матері потерпілого) матеріальна та моральна шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною, як юридичною особою. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що військова частина не є належним відповідачем не заслуговують на увагу з огляду на встановлені судом обставини справи та норми закону, який врегульовує спірні правовідносини. 
 
Установивши, що смерть сина ОСОБА_1 настала з вини військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що завдана шкода підлягає відшкодуванню військовою частиною.
 
Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
 
На інші обставини як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень військова частина не посилається. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень – без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук