Постанова                                                      
Іменем України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 740/4061/17
провадження № 61-3840 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – військова частина НОМЕР_1 ,
представники відповідача:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа –  ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду 
у складі колегії суддів: Губар В. С., Вінгаль В. М., Кузюри Л. В. від 17 січня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа – ОСОБА_5 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2015 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 та виконання завдання на території військової частини він отримав травму у вигляді закритого перелому 2, 3, 4, 5 плюсневих кісток зі зміщенням лівої стопи, набряковий синдром, чим йому було завдано ушкодження його здоров`ю. 
Вказував, що на лікування від отриманих травм, проходження обстеження та відновлення свого здоров`я витратив власні кошти на загальну 
суму 8 681,26 грн, які просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 , оскільки шкоду йому завдано з вини ОСОБА_5 , який є найманим працівником військової частини.
Також зазначає, що в момент отримання травми та протягом всього часу лікування зазнав сильних душевних хвилювань і страждань через 
фізичний біль, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює 
у розмірі 100 тис. грн.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 1166, 1167, 1172 ЦК України просив стягнути з відповідача 8 692,58 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 тис. грн моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 
від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління, тому військова частина не може бути належними відповідачем у цій справі, пославшись на відповідну правову позицію Верховного Суду України у справі № 3-86гс14 від 21 жовтня 2014 року.
Також, суд першої інстанції зазначив, що Міністерство оборони України не є розпорядником коштів державного бюджету і не має джерел покриття таких витрат, тому при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної державним органом, така шкода відшкодовується державою і за її рахунок, а тому співвідповідачем в даному випадку має бути Державна казначейська служба України. Проте позивач не просив про заміну неналежного відповідача, хоча користувався послугами адвоката.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області                          від 17 жовтня 2018 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 8 692,58 грн 
у відшкодування понесеної майнової шкоди та 10 тис. грн у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір 
у сумі 1 409,60 грн за розгляд справи у суді першої інстанції та 2 114,40 грн 
за апеляційний розгляд справи.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на спірні правовідносини поширюються положення статтей 1172, 1195 ЦК України, а тому висновок суду першої інстанції про те, що належним відповідачем повинно бути Міністерство оборони України є необґрунтованим, оскільки отримані ОСОБА_1 ушкодження здоров`я під час проходження ним служби 
у військовій частині НОМЕР_1 з вини найманого працівника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 не породжує у Міністерства оборони України обов`язку компенсації завданої шкоди за відсутності доказів наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності. Тому військова частина відповідає за дії свого найманого працівника.
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив із доведеності позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 04 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, зупинено виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа – ОСОБА_5 , 
про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 17 січня 2019 року призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково стягнув з військової частини НОМЕР_1 
за майнову та моральну шкоду кошти, зазначаючи, що належним відповідачем є Міністерство оборони України, оскільки є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»).
Особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України (стаття 5 Закону України «Про Збройні Сили України»).
У пункті 23 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України», зазначено що основним завданням Міністерства оборони України є забезпечення життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.
Тобто Міністерства оборони України як на уповноважений орган державного управління покладається обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок незаконних дій та бездіяльності особовим складом Збройних Сил України (військовослужбовцями та працівниками) при здійсненні ними своїх повноважень.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
08 жовтня 2015 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час виконання завдання на території військової частини, 
а саме: виконання робіт по підготовці броньованої машини розмінування БМР-2 та проведення випробувань колійного мінного тралу «Парнас», який входить до складу цієї машини отримав травму у вигляді закритого перелому 2, 3, 4, 5 плюсневих кісток зі зміщенням лівої стопи, набряковий синдром, тобто було завдано ушкодження його здоров`ю.
За фактом його травмування 08 жовтня 2015 року проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню 
ОСОБА_5 за частиною першою статті 272 КК України, який є найманим працівником військової частини НОМЕР_1 . Саме недотримання ним безпеки при проведенні робіт на території військової частини і призвело до його травмування. 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року за результатами розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності та передано на поруки трудового колективу військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки, ОСОБА_1 під час проходження лікування витратив власні кошти та зазнав сильний фізичний біль, значні душевні та моральні страждання, тому просив стягнути на його користь з військової частини НОМЕР_1 суму 8 681,26 грн за майнову шкоду і суму 100 тис. грн за моральну шкоди.
 
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга військової частини НОМЕР_1  підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі статтею 170 ЦК Українидержава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.
 
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» встановлено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
До повноважень Міністерства оборони України підпунктами 81. 82 
пункту 4 зазначеного Положення віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або у відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили у полон в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримки миру і безпеки: здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил України, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей 
та працівників Збройних Сил України.
Відповідно обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління, тому військова частина не може бути належними відповідачем за даним позовом.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2014 року у справі 
№3-86 гс 14.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції Українисудам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Встановлення, що ОСОБА_5 , винний у завданні шкоди позивачу, займає посаду завідувача сховища і як працівник Міністерства оборони України є посадовою особою.
Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок незаконних дій та бездіяльності особовим складом Збройних сил України (військовослужбовцями та працівниками) при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України.
Посилання апеляційного суду про те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, тому несуть відповідальність є помилковим й безпідставним.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд України, викладених у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс 16.
Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону. При цьому позивач наполягає на тому, що відповідати має саме військова частина, тобто не погоджувався на заміну неналежного відповідача. 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції – залишенню в силі.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасувати.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 
від 17 жовтня 2018 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Кривцова   Ю. В. Черняк