ПОСТАНОВА
Іменем України

18 липня 2019 року 
Київ
справа №826/3035/16
адміністративне провадження №К/9901/24059/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів: Данилевич Н.А., Шевцова Н.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016 (постановлена у складі судді Погрібніченко І.М.)
та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 (постановлена у складі колегії Степанюка А.Г., Кузьменка В.В., Шурка О.І.)
у справі №826/3035/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Одеського апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України
третя особа - Державна казначейська служба України
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського апеляційного адміністративного суду (далі - Відповідач-1, Одеський ААС), Державної судової адміністрації України (далі - Відповідач-2, ДСА України), третя особа - Державна казначейська служба України (далі - Третя особа, ДКС України), про:
-          визнання протиправною відмови Одеського ААС, оформленої листом від 15.01.2016 року №2347/771/16, а також відмови ДСА України, оформленої листом від 30.12.2015 року №10-19456/15, у здійсненні нарахування та виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги без сплати податку у розмірі 9-ти місячних заробітних плати за останньою посадою на день звільнення;
-          зобов`язання Відповідача-2 виділити відповідні кошти для виплати суддів у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги без сплати податку у розмірі 9-ти місячних заробітних плати за останньою посадою на день звільнення;
-          зобов`язання Відповідача-1 нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 вихідну допомогу без сплати податку у розмірі 9-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016, залишеною без ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Касаційна скарга, зокрема, вмотивована тим, що відмова відповідачів в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги є неправомірною та такою, що грубо порушує гарантії матеріального та соціального забезпечення судді у відставці.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач у період з 21.06.1982 по 13.02.1987 обіймав посаду народного судді Малиновського районного народного суду м. Одеси, у період з 16.02.1987 по 26.04.1990 - судді Одеського обласного суду, з 03.10.2005 по 30.03.2007 - судді Апеляційного суду Одеської області, з 02.02.2007 по 01.12.2015 - судді Одеського апеляційного адміністративного суду.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 17.06.2015 року позивачу безтерміново встановлено другу групу інвалідності, пов`язану із загальним захворюванням.
Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 №788-VIII ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Одеського ААС у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я.
Наказом Одеського ААС від 01.12.2015 позивача було відраховано зі штату Одеського апеляційного адміністративного суду та приписано виплатити останньому кошти за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 02.04.2015 по день звільнення тривалістю 20 робочих днів та додаткову відпустку за період роботи з 02.04.2013 по день звільнення тривалістю 31 календарний день.
02.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до голови Одеського ААС із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги без сплати податку у розмірі 9-ти місячних заробітних плати за останньою посадою на день звільнення на підставі частин 1, 3 статті 43 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, яка діяла на час повернення на посаду судді апеляційного суду Одеської області у жовтні 2005 року).
Листом від 15.01.2016 №2.3.47/771/16 Одеський ААС з посиланням на роз`яснення ДСА України, викладені у листі від 30.12.2015 №10-19456/15, повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги без сплати податку у розмірі 9-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення, оскільки на момент встановлення обставин відповідно до довідки МСЕК від 17.06.2015 приписи статей 114 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виплату вихідної допомоги судді не передбачали.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що законодавством, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності, а також звільнення останнього з посади судді, не було передбачено виплату вихідної допомоги без сплати податку, оскільки Закон України «Про статус суддів» втратив чинність.
Згідно статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я.
Порядок звільнення судді з посади у зв`язку із неможливістю останнім виконувати повноваження за станом здоров`я було врегульовано приписами статті 114 Закону, згідно яких суддя звільняється з посади у разі неможливості здійснювати повноваження за станом здоров`я за наявності медичного висновку, що надається медичною комісією, утвореною спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я, або за рішенням суду про визнання судді обмежено дієздатним або недієздатним, яке набрало законної сили.
Статтею 43 Законом України «Про статус суддів», який втратив чинність 01.01.2011, було передбачено, що суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків. Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.
Як зазначено судами попередніх інстанцій, ні на момент виникнення у позивача права на відставку за станом здоров`я у червні 2015 року, ні на час прийняття Верховною Радою України 12.11.2015 постанови про його звільнення законодавством не було передбачено суб`єктивного права судді у відставці та отримання вихідної допомоги, як і не визначено підстав, порядку реалізації та обов`язку відповідачів щодо нарахування вихідної допомоги.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.
Суд апеляційної інстанції правильно визнав необґрунтованими посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, як на підставу виплати йому вихідної допомоги, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивач не реалізував своє право на відставку до моменту втрати чинності Законом України «Про статус суддів», а тому підстави для застосування до спірних правовідносин його положень відсутні.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права.
Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За наведених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, Суд не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      В.М.Бевзенко 

судді                                                                                           Н.А.Данилевич

                                                                                          Н.В.Шевцова