Постанова
Іменем України
 
22 травня 2019 року
місто Київ
 
справа № 725/5237/16-ц
провадження № 61-18283св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Державне підприємство «СЕТАМ»,
треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року у складі судді Іщенко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Владичана А. І., Лисака І. Н.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Пат «КБ «Надра»), ОСОБА_3 , просив визнати недійсними електронні торги від 02 листопада 2016 року та акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 09 листопада 2016 року.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що його не було належним чином повідомлено про призначення експертної оцінки належного йому нерухомого майна, яку проводив оцінювач ОСОБА_4 за звітом від 14 квітня 2016 року, позбавлено права на оскарження в 10-денний строк постанови державного виконавця про призначення експертизи з визначення вартості майна, чим порушено його права, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» та пунктами 3.19, 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Крім того, позивач зазначав, що на реалізацію виставлено об`єкт нерухомості, площа якого на день продажу не відповідала площі об`єкта, що був оцінений в квітні 2016 року, а ця обставина вплинула на вартість об`єкта нерухомості.
Стислий виклад заперечень відповідача
ОСОБА_2 позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволені за безпідставністю.
Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області позов ОСОБА_1 не визнав, просив у його задоволені відмовити.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що доводи позивача ОСОБА_1 про порушення його прав щодо належного повідомлення про призначення експертної оцінки спірного майна, позбавлення права на оскарження рішення державного виконавця і оцінки майна є безпідставними і необґрунтованими, оскільки позивач ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, подав клопотання про рецензування звіту про оцінку майна, яке було задоволено. Також ОСОБА_1 скористався правом на оскарження дій державного виконавця в судовому порядку, про що свідчать ухвали судів першої та апеляційної інстанції.
Однією із позовних вимог ОСОБА_1 є визнання недійсним акта про проведення електронних торгів державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова М. П. від 09 листопада 2016 року. Акт державного виконавця є рішенням суб`єкта владних повноважень та може бути оскаржений до суду, однак відповідачем має виступати орган (посадова особа), який прийняв відповідне рішення. Позовна заява ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним акта про проведення електронних торгів, складеного державним виконавцем Манжосовим М. П. 09 листопада 2016 року, не пред`явлена до належного відповідача, ОСОБА_2 не є належною стороною у справі, що відповідає за законність чи протиправність рішення державного органу - виконавчої служби.
Під час розгляду справи судом не знайшли підтвердження доводи позивача щодо реалізації арештованого майна площею, яка не відповідає дійсності та є меншою ніж фактична площа нежитлової будівлі-магазину.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що підставою для визнання електронних торгів недійсними є порушення правил проведення цих торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, організації та проведення торгів; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Оспорюючи результати електронних торгів, позивач посилався на порушення державним виконавцем вимог чинного законодавства щодо оцінки арештованого майна та реалізації належної йому нежилої будівлі без врахування її реальної площі.
Допущені державним виконавцем порушення під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню в порядку, встановленому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають бути оскаржені в інший спосіб й не можуть бути підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки правовим підставам та доказам, на які посилався позивач на підтвердження свого порушеного права, справу вирішено не по суті позовних вимог та на підставі доказів, що не стосуються предмета спору та не є належними та допустимими. ОСОБА_1 оскаржує саме протиправну реалізацію належного йому майна, що проведена із порушенням процедури підготовки та організації торгів. Державний виконавець реалізував нерухоме майно, яке належить заявнику як фізичній особі-підприємцю, а тому процедури реалізації такого майна передбачені статтями 65, 66 Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець у суді першої інстанції визнав факт невиконання вимог наведених статей щодо проведення реалізації майна, проте судами першої та апеляційної інстанцій не надано цьому правової оцінки. Також заявник зазначає, що не був повідомлений про передачу нерухомого майна на торги. Реалізація нерухомого майна відбулась за відсутності копії правовстановлюючого документа, не встановлено інформацію про використання нерухомого майна у діяльності фізичної особи-підприємця, не надано належної технічної характеристики об`єкта нерухомого майна та належним чином не здійснено оцінку майна.
Заявник зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив його клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Суд апеляційної інстанції позбавив заявника права участі у судовому засіданні та наданні пояснень, а також ознайомлення із матеріалами справи.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ДП «СЕТАМ» просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги. Зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна.
ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області також просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 Зазначив, що за умови наявності порушень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень на стадії здійснення виконавчого провадження, сторони мають самостійний спосіб оскарження і такі порушення не можуть бути підставою для визнання недійсним торгів.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на примусовому виконані перебували виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованостей на користь ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3 , Управління Пенсійного фонду України в Садгірському районі м. Чернівців та Держави Україна, за якими відкрите зведене виконавче провадження № 28291036.
30 жовтня 2013 року на підставі постанови про доручення проведення виконавчих дій державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції Чернеєм Я. В. складено акт опису і арешту майна - нежитлової будівлі-магазину, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальною площею 76, 90 кв. м.
У квітні 2016 року за постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 визначено вартість нежитлової будівлі-магазину на АДРЕСА_1 в сумі 914 802, 00 грн. 
13 травня 2016 року від ОСОБА_1 надійшла заява-заперечення щодо оцінки вартості нерухомого майна та клопотання про проведення рецензування звіту про оцінку майна - нежитлової будівлі-магазину на АДРЕСА_1 .
Державним виконавцем клопотання ОСОБА_1 задоволено, на підставі пункту 4 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, призначено рецензування звіту про оцінку майна, про що винесено відповідну постанову, яку надіслано сторонам виконавчого провадження 23 травня 2016 року.
При цьому ОСОБА_1 як боржнику у виконавчому провадженні роз`яснено, що витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, що заперечує проти результатів оцінки та зобов`язано його в строк до 31 травня 2016 року надати на адресу Відділу договір щодо проведення відповідних робіт, укладений з експертом, суб`єктом оціночної діяльності, та/або підтверджуючі документи про сплату його послуг.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 законну вимогу державного виконавця не виконав, договір на рецензування звіту про оцінку майна не уклав, оплату робіт за здійснення рецензування не здійснив, у зв`язку з чим 02 липня 2016 року повернуто без виконання постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності та оригінал звіту із рецензування.
ОСОБА_1 оскаржував дії державного виконавця щодо оцінки майна в судовому порядку. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26 вересня 2016 року у справі № 725/4431/16-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року, скарга повернута ОСОБА_1 .
На підставі договору між Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та ДП «СЕТАМ» майно боржника ОСОБА_1 (одноповерхову цегляну нежилу будівлю, загальною площею 76, 9 кв. м, площа забудови 96, 1 кв. м, висота поверху 3, 0 кв. м, фундамент бетонно-стрічковий, стіни цегляні, покрівля - металочерепиця, вікна та двері металопластикові, підлога керамічна плитка, оздоблення штукатурка, водоемульсійне фарбування, внутрішнє інженерне устаткування - електроенергія, вода, каналізація) передано на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів зі стартовою ціною 914 802, 00 грн.
У зв`язку із відсутністю допущених учасників до торгів торги від 25 серпня 2016 року та від 28 вересня 2016 року їх визнано такими, що не відбулися. Виставлене на торги нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , двічі уцінено: до 777 581, 70 грн, а в подальшому до 640 361, 40 грн. 
За результатами проведення прилюдних торгів від 02 листопада 2016 року їх переможцем визначено єдиного допущеного учасника № 2, ОСОБА_2 , яка запропонувала ціну за нерухоме майно в сумі 640 361, 40 грн. 
Після оплати ОСОБА_2 грошових коштів за придбане майно, на підставі протоколу про проведення електронних торгів від 02 листопада 2016 року, Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 09 листопада 2016 року видано покупцю акт про проведені електронні торги на одноповерхову цегляну нежилу будівлю-магазину під АДРЕСА_1 , загальною площею 76, 90 кв. м.
У період з квітня 2016 року до 13 червня 2016 року ОСОБА_1 до нежитлової будівлі-магазину літ. «А» на АДРЕСА_1 , загальною площею 76, 90 кв. м, самовільно, без будь-якого дозволу на виконання таких робіт, за відсутності в нього правоустановчих документів на земельну ділянку, побудовано із дерев`яних матеріалів два об`єкти, які обліковано працівниками Чернівецького МКБТІ як «торговий зал», «комора», а в горищному просторі будівлі облаштовано приміщення, що обліковане «мансардою» (листи Департаменту Чернівецької міської ради від 01 грудня 2016 року та Управління ДАБІ у Чернівецькій області від 08 грудня 2016 року).
Чернівецьким МКБТІ під час внесення до технічного паспорта відомостей про самочинно побудовані об`єкти під літерами «А-І», «А-ІІ» та «МС», їх площу включено до загальної площі будівлі літ. «А», внаслідок чого площа цього об`єкта за матеріалами інвентаризації збільшилась з 76, 90 кв. м до 158, 00 кв. м.
Як встановлено судами, ОСОБА_1 самочинно збудовані об`єкти належним чином не узаконив, в експлуатацію не здав та право власності на день продажу не оформив.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо порушених прав ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204.
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі 
№ 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо оскарження дій державного виконавця, що призвели до неправомірного продажу майна на торгах
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок про недоведеність позовних вимог, а також про незалучення до участі у справі належного співвідповідача, зокрема органу (посадової особи), який склав акт про результати електронних торгів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до положень ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року).
Оскільки позивач пред`явив позов у частині вимог про визнання недійсним акта про проведення прилюдних торгів до неналежного відповідача, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову з цих підстав також є законними та обґрунтованими.
Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги також врахував, що всі доводи стосуються порушень, допущених, на думку заявника, державним виконавцем у межах виконавчого провадження.
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.
За частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Частинами другою-четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.
Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний порядок та спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними.
Такі ж правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі №6 -1749цс15, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12 (провадження № 14-194цс18).
Враховуючи, що позивачем не наведено доводів та не підтверджено їх належними та допустимими доказами, що електронні торги проведено з порушенням процедури проведення електронних торгів, висновки судів першої та апеляційної інстанції є обґрунтованими.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В оцінці доводів касаційної скарги, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, то заявником не зазначено, на підтвердження чи спростування яких обставини справи надані такі докази.
Доводи заявника, що апеляційним судом порушені норми процесуального права також відхилені Верховним Судом з огляду на таке.
За правилами статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Під час вирішення питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача апеляційний суд врахував, що представник ОСОБА_5 просив розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою заявника, але при цьому відповідних доказів до заяви не надав. Зважаючи на наведене, апеляційний суд, не встановивши поважності причин неявки у судове засідання, дотримався правил статті 305 ЦПК України 2004 року. 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Встановивши, що судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.
Оскаржувані судові рішення переглядались Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги, інші обставини справи судом касаційної інстанції не перевірялися.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

                                                                                                                        О. В. Ступак

                                                                                                                        Г. І. Усик