Постанова 
Іменем України                          
 
10 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 183/558/16
 
провадження № 61-21790св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року у складі судді Парфьонова Д. О. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Новомосковський міський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області), Державна казначейська служба України (далі - ДКС України) про стягнення моральної шкоди.
Позов мотивував тим, що Новомосковським міським ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не виконувалися рішення: Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня      2015 року у справі № 804/9758/15, рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року, яким позовні вимоги позивача задоволено, визнано неправомірними дії відповідача, зобов`язано Відділ ДВС Новомосковського МРУЮ відшкодувати позивачу виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, моральну шкоду у розмірі 250,00 грн. 
Зазначав, що станом на день звернення з позовом допущено невиконання трьох постанов суду, невиконання прямих обов`язківпосадовими особами Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, проявлена зневага до звернень і двічі порушено норми статті 20 Закону України «Про звернення громадян» у частині ненадання відповідей на зверненняя.
Посилався на те, що через бездіяльність начальника Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області у  ОСОБА_1 погіршилось матеріальне становище. На підготовку документів по оскарженню неправомірних дій витрачено чимало коштів, що в цілому складає матеріальні збитки із сплаченими судовими витратаму у розмірі      1 870 грн та 304 грн невідшкодованої матеріальної і моральної шкоди, визначеної постановами суду.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути на користь ОСОБА_1 завдану незаконними діями Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 2 350 грн за рахунок коштів державного бюджету в особі Управління державної казначейської служби України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 07 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2 350 гривень.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, через ненадання відповіді органами ДВС наїїзвернення. У результаті цього було невиконано рішення суду, погіршилося її матеріальне становище. Суд застосував положення законодавства про моральну шкоду, а саме: статтю                      56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та статтю 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».
Суд вважав, що моральна шкода ОСОБА_1 була завдана діями посадової особи Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, а тому вважав достатнім та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди - 2 350,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня           2017 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року змінено у частині визначення розміру стягнутої суми.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди            500 гривень.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
 
Колегія суддів апеляційного суду не погодилася з висновком суду першої інстанції, який, вирішуючи спір, виходив із того, що бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду у розмірі 2 350гривень.
У рішенні зазначено, що судом першої інстанції вірно встановлено, що порушення законних прав позивача завдано Новомосковським міськрайонним ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, і це призвело до моральних страждань. Проте, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2 350 грн не у повній мірі відповідає вимогам норм матеріального права та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також невірно застосовано законодавство, оскільки застосуванню підлягав Закон України «Про звернення громадян». Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатній для розумного задоволення вимог заявника і не має призводити до його навіть неістотного збагачення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не отримувала в суді виконавчих документів та не зверталася з листами до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з приводу їх виконання, а тому неможливо було державним виконавцем прийняти рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті виконавчих проваджень за відсутності відповідних виконавчих документів.
 
Заявник зазначає, що судом не враховано, що виконавче провадження        № 40021772 із виконання рішення № 1920, виданого 29 липня 2013 року Управлінням пенсійного фонду України у м. Новомосковськ та Новомосковському районі про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 393,05 грн на користь держави закінчено 26 лютого 2014 року у порядку  пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на це, ОСОБА_1 не є учасником виконавчого провадження.
 
Посилається на те, що судом не взято до уваги положення статті 11 Закону України «Про державну службу», частину другу статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також положення статей 1173, 1174 ЦК України про те, що відшкодування моральної шкоди фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця можливе лише під час виконання рішення.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу   Лідовцю Р. А.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 03 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження № 40021772 по стягненню з ФОП ОСОБА_1 на користь УПФУ у м. Новомосковську та Новомосковському районі заборгованості у розмірі 393,05 гривень.
 
27 лютого 2014 року ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції листом № В7/668, який був отриманий представником            ОСОБА_1 - ОСОБА_2 03 червня 2014 року, повідомив, що         04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 направлено виклик державного виконавця, проте 10 жовтня 2013 року вона не з`явилася. 29 листопада    2013 року державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржниці до бухгалтерії Управління пенсійного фонду України м. Новомосковська та Новомосковського району. 20 лютого         2014 року Управління пенсійного фонду України м. Новомосковська та Новомосковського району повідомило про утримання заборгованості з ОСОБА_1 
 
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду       від 18 лютого 2015 року у справі № 183/1166/14 (2а/183/140/14) за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про скасування постанови, стягнення витрат на виконавчий збір, проведення виконавчих дій та стягнення моральної шкоди апеляційну скаргу задоволено частково. 
Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року скасовано. 
Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано постанову ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29 листопада 2013 року № 40021772 протиправною та зобов`язано ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції відшкодувати ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 39,30 грн, виконавчий збір на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
 
23 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою на імя начальника ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції про відшкодування коштів на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі          № 183/1166/14.
 
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду            від 17 серпня 2015 року у справі № 804/9758/15 за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області про визнання дій протиправними позов задоволено частково. 
Визнано постанову ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29 листопада 2013 року про звернення на доходи боржника у виконавчому провадженні № 40021772 протиправною та зобов`язано ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції відшкодувати ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 39,30 грн, виконавчий збір на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн.
 
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду       від 03 листопада 2015 року у справі № 804/9758/15 за позовом          ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області про скасування постанови, стягнення витрат на виконавчий збір, проведення виконавчих дій та стягнення моральної шкоди апеляційну скаргу задоволено. 
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду                   від 17 серпня 2015 року скасовано у частині відмовлених позовних вимог. 
Стягнуто з ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 гривень.
 
24 листопада 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім'я начальника ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції про відшкодування коштів на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду          від 03 листопада 2015 року у справі № 804/9758/15 та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня       2015 року у справі № 804/9758/15.
 
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 06 липня 2016 року відкрито виконавче провадження № 515524 щодо стягнення з ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції  на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 39,30 грн та 14,91 грн.
 
Згідно із заявою на переказ готівки від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 було перераховано кошти у сумі 54,21 грн на виконання виконавчого листа № 804/9758/15 від 05 лютого 2016 року.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Новомосковського міськрайонногго відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Серед заподіювачів шкоди законодавець виокремлює особливого суб`єкта - органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян.
 
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
 
Згідно із статтею 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.
 
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
 
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на завдання моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала через ненадання відповіді органами ДВС на її звернення. Такі дії посадових осіб органу ДВС призвели до невиконання рішення суду, поганого самопочуття позивачки та погіршення її матеріального стану.
 
Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню та до даних правовідносин слід застосовувати статтю 56 Конституції України, статті 23 ЦК України, статті 15, 24, 25 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, апеляційний суд вірно зазначив, що норми статті 1173 ЦК України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» не підлягають застосуванню, оскільки шкода позивачу завдана не під час виконання рішення суду, а з інших підстав.
 
Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України          від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
У справі, яка переглядається, суди, розглядаючи позов ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, правильно встановили, що діями службової особи Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок ненадання відповідей на її заяви від 23 квітня 2015 року та 24 листопада 2015 року.
Проте, районний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, не навів у рішенні мотиви задоволення суми у розмірі 2350 гривень. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд вважав рішення по суті правильним, проте змінив його у частині визначення розміру стягнутої суми. 
З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується колегія суддів та вважає, що при розгляді справи апеляційний суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вважаючи, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, не відповідає стажданням, які були завдані йому неправомірними діями службової особи Новомосковського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.
 
Ураховуючи конкретні обставини справи, неналежне виконання посадовою особою посадових обов`язків, характер та обсяг страждань, які вони спричинили ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди правомірно була зменшена апеляційним судом до 500 гривень. 
 
Відповідно до частини першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк