Постанова                                                   
Іменем України                                             
 
19 червня 2019 року 
місто Київ
 
справа № 632/1683/16-ц
провадження № 61-19330св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:   Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. 
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Первомайського міськрайонного суду  Харківської області у складі судді Библіва С. В. від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів:       Овсяннікової А. І., Бездітка В. М., Коваленко  І. П., від 23 січня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача у порядку регресу 18701,33 грн страхового відшкодування.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПрАТ «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01 квітня 2014 року № 862/14-Тз/Зп115, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «GELLY MK» державний номерний знак  НОМЕР_1 . 20 червня 2014 року у м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ГАЗ 32213», державний номерний знак  НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» автомобіль. Постановою Первомайського міськрайонного суду  Харківської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становила 18 701,33 грн. Згідно з умовами договору страхування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 18 701,33 грн. Зазначалося, що відповідач на підтвердження наявності Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності надав поліс № АС/9421511, однак,  відповідно бази даних Моторно (транспортного) страхового бюро України за даним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник ОСОБА_3 застрахував автомобіль «ГАЗ 32213» державний номерний знак НОМЕР_3 . Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 32213», державний номерний знак НОМЕР_2 на момент настання страхової події застрахована не була. 
Посилаючись на те, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотньої вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача  .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від      15 липня 2016 року у задоволенні позову  ПрАТ «СК «Арсенал» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 32213», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована, що підтверджено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 лютого 2014 року № АС/9421511, укладеного між ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Київ Ре». 
 
Також посилаючись на положення статті 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів», суд, дійшов висновку про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право зворотної вимоги до ТДВ «СК «Київ Ре».
 
Короткий зміст  ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відхилено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року  залишено без змін.   
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач, скориставшись наданим йому статтею 993 ЦК України правом на отримання виплаченого страхового відшкодування, без врахування положень,  викладених у статті 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів», подав регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, за відсутності обставин, викладених у вказаній статті.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосував положення                 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до правовідносин, що виникли між сторонами. Вказує, що дана норма надає право регресу страховику після виплати страхового відшкодування згідно договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, що не стосується правовідносин, що виникли з договору майнового страхування, укладеного між позивачем та страхувальником ОСОБА_4 Вказує, що до позивача перейшло право вимоги страхувальника за договором добровільного страхування       ОСОБА_2 до відповідальної особи -відповідача ОСОБА_1 у розмірі виплаченого страхового відшкодування, що узгоджується з висновками  Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року справа          № 6-2587цс15,  від 20 січня 2016 року справа № 6-2808цс15.   
 
Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У справі, що переглядається, установлено, що 20 червня 2014 року в                     м. Запоріжжя по вул. Б. Хмельницького водій ОСОБА_1 , керуючи  автомобілем «Газ 32213» державний номерний занк НОМЕР_2 при виконанні розвороту не надав переваг у русі та здійснив зіткнення з автомобілем «GELLY MK» державний номерний знак  НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 
 
16 липня 2014 року постановою Первомайського міськрайонного суду  Харківської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.
 
01 квітня 2014 року між ПрАТ «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 862/14-Тз/Зп115, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «GELLY MK», державний номерний знак  НОМЕР_1 .
 
12 лютого  2014 року між ТДВ «СК «Київ Ре» та ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9421511, за яким страховик застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 32213», державний номерний знак НОМЕР_2 .
 
Відповідно до рахунку-фактури виданого ІП «АІС-Запоріжжя» 14 липня     2014 року № Н8200008608 , загальна вартість відновлювального ремонту склала  19 101,33 грн. 
 
Позивачем сплачено страхувальнику ОСОБА_2 (потерпілому) страхове відшкодування у розмірі 18 701,33 грн, і з розрахунку вартості відновлювального ремонту - 19 101,33 грн та за вирахуванням франшизи - 400 грн.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права  
 
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. 
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. 
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону. 
 
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
 
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
 
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
 
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). 
 
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 18 701,33 грн.
 
Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і страхувальником (потерпілим ОСОБА_2 ) - за договором добровільного майнового страхування;  деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем (заподіювачем шкоди) - із завдання шкоди внаслідок ДТП.
 
Суди встановили, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач виплатив страхове відшкодування потерпілому у розмірі 18 701,33 грн.
 
Крім того, суди першої та апеляційної інстанції вважали, що відповідальною особою за відшкодування збитків, завданих відповідачем, є його     страховик - ТДВ «СК «Київ Ре». Встановивши, що позивач не звертався до страховика  відповідача (заподіювача шкоди) із заявою про сплату страхового відшкодування та не отримав його відмову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову.
 
Мотивуючи зазначені висновки, суди першої та апеляційної інстанцій застосовували як статтю 993 ЦК України, так і статтю 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
 
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
 
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України 
«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).
 
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 
 
Згідно зі статтями 993 ЦК України  та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
 
Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. 
 
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
 
Відносини ж між відповідачем (завдавачем шкоди) та його страховиком - ТДВ «СК «Київ Ре», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з доводами відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на його страховика.
 
Судами правильно встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Київ Ре», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 лютого 2014 року                № АС/9421511. 
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, які ґрунтуються на відсутності правової підстави для стягнення суми страхової виплати з особи, винної у ДТП, оскільки таке право виникає тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), або у разі не виникнення  у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування (стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу) .
 
При цьому застосування судами до даних правовідносин положення статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у поєднанні зі статтею 993 ЦК України є помилковим, оскільки регулює різні за змістом правовідносини.    
 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик потерпілого, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика (завдавала шкоди), в якого завдавач шкоди  застрахував свою цивільно-правову відповідальність.     
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до  страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті  страхового відшкодування.
 
Помилкова кваліфікація цим судом права вимоги позивача як регресу не призвела до неправильного вирішення спору. А відтак рішення суду першої інстанції є по суті правильним.
 
У частині першій  статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу  без задоволення, а судове рішення - без зміни, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Керуючись статтями  400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.
 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області                       від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк