Постанова
Іменем України
 
13 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 607/6798/17
провадження № 61-29485св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - Чортківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області,
суб`єкт оскарження - дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гриців Ольгою Ярославівною, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (далі - державний виконавець Тернопільського міського ВДВС ГТУЮ в Тернопільській області), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Чортківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (Чортківський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Тернопільській області).
 
Скарга мотивована тим, що 19 квітня 2017 року за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , старшим державним виконавцем Тернопільського міського ВДВС ГТУЮ в Тернопільській області Кущаком В. Б. проведено опис та арешт майна боржника та складено постанову. Вказує, що державним виконавцем серед всього майна, на яке було накладено арешт, описано такі речі як лавка для прийняття їжі; газова плита; витяжка; диван; куток, на якому сплять діти; конвектор. Усі ці предмети є речами домашнього вжитку, які використовуються ним та членами його багатодітної сім`ї у побуті. Законом України «Про виконавче провадження» заборонено накладати арешт на предмети домашнього вжитку.
У зв`язку з викладеним та уточненими вимогам просив визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського ВДВС ГТУЮ в Тернопільській області Кущака В. Б. від 19 квітня 
2014 року про опис та арешт майна боржника.
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
21 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2017 року, скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кущака В. Б. від 19 квітня 2017 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, яка прийнята у ВП №40997771, скасовано.
 
Судові рішення мотивовані тим, що старшим державним виконавцем в ході виконання доручення про проведення виконавчих дій описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , що відноситься до предметів щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб, та на яке у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення.
 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 , через адвоката Гриців О. Я.,подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані ухвали та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду скаргу ОСОБА_2 , не звернув уваги на той факт, що скаржником її було подано з порушенням встановленого десятиденного строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції на вказане порушення також уваги не звернув, а зазначена обставина свідчить про те, що суди повинні були залишити скаргу, подану з порушенням встановленого строку, без розгляду. Не погоджується й з висновком суду стосовно того, що речі, на які було накладено арешт, відносяться до переліку майна, на яке не може бути звернуто стягнення. На її думку, описане в переліку майно, на яке накладено арешт, не відноситься до предметів щоденного, побутового, особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб, тому у суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не було підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 та скасування постанови старшого державного виконавця. Також зазначала, що квартира, за якою було проведено опис та арешт рухомого майна боржника, не є його єдиним житлом, оскільки його сім`я ще проживає в АДРЕСА_2 .
 
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що на виконанні Чортківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області знаходиться виконавчий лист № 2-570/08, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 28 березня 
2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 20 листопада 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).
 
19 квітня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Кущаком В. Б. на підставі доручення про проведення виконавчих дій ВП № 4097771 Чортківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 (а. с. 2-3).
 
У відсутності ОСОБА_2 описано та арештовано майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , зокрема: роутер білого кольору б/к; модем Akris чорного кольору; дерев`яна лавка б/к для приймання їжі; стільці чорного кольору б/к 2 штуки; пральна машина б/к білого кольору; газова плита б/к білого кольору; витяжка б/к білого кольору; конвектор білого та чорного кольорів б/к; диван коричневого кольору б/к; м`який куток коричневого кольору б/к; телевізор сірого кольору; комод коричневого кольору б/к; стіл коричневого кольору б/к; стіл розкладний коричневого кольору; столик на коліщатах (а. с. 2-3, 7-8).
 
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1, виданого відділом у справах молоді та спорту Чортківської РДА, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є багатодітними батьками та мають на утриманні п`ятеро малолітніх дітей (а. с. 12).
 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
 
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).
 
За приписами статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».

 
Так, відповідно до частини п`ятої указаної норми, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
 
Відповідно до частини першої статті 55 Закону не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в Додатку до цього Закону.
 
У відповідності до Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні: предмети щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речі індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі); меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сім`ю; паливо, необхідне боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, для приготування щоденної їжі та опалення (протягом опалювального сезону) житлового приміщення.
 
Виходячи з аналізу вказаних норм та встановлених судами обставин, старшим державним виконавцем в ході виконання доручення про проведення виконавчих дій за відсутності боржника було описано та накладено арешт на його рухоме майно, яке Закону України «Про виконавче провадження» віднесене до предметів щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб, та на яке у відповідності до законодавства не може бути звернуто стягнення.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги стосовно того, що боржник пропустив встановлений законом десятиденний строк не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 385 ЦПК України 2004 року скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
 
Судами встановлено, що старший державний виконавець Кущак В. Б. проводив виконавчі дій щодо опису та арешт майна боржника за адресою АДРЕСА_1 за відсутності ОСОБА_2 , а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19 квітня 2017 року ОСОБА_2 отримав лише 28 травня 2017 року.
 
Скаргу на дії старшого державного виконавця Кущака В. Б. до суду першої інстанції було подано 30 травня 2017 року, тому ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав в межах десятиденного строку, встановленого законом, з моменту, коли він дізнався про порушення своїх прав.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Крім того, наведені у касаційні скарзі доводи є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом надана належна оцінка.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гриців Ольгою Ярославівною, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 
17 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. О. Лесько 

 А. А. Калараш 

 С. П. Штелик