П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
27 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/189/19
Провадження № 11-462заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю. 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (суддя Бевзенко В. М.) у справі № 9901/189/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) в особі начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на публічну інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_2 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні діїта
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП в особі начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на публічну інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача щодо прийняття рішення за скаргою ОСОБА_1 до ВРП про відмову в забезпеченні процедур визначеного порядку розгляду його скарги від 28 січня 2019 року;
- зобов`язати ВРП розглянути його скаргу на пленарному засіданні ВРП та надати мотивовану відповідь у вигляді ухваленого рішення стосовно дій (бездіяльності) суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В. І., Данка В. Й.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 квітня 2019 року позовну заяву  ОСОБА_1 повернув позивачеві на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Водночас суд роз`яснив позивачеві його право, передбачене частиною восьмою статті 169 КАС України, на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погодившись із цим судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалив передчасне та необґрунтоване судове рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання в цій адміністративній справі, відмовивши у відкритті провадження у справі та позбавивши позивача права на доступ до правосуддя. 
У зв`язку з викладеним скаржник просить скасувати ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП заперечує проти вимог скаржника й зазначає, що ОСОБА_1 реалізував право, надане законодавчими актами України, та звернувся до ВРП із дисциплінарною скаргою стосовно суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В. І. та Данка В. Й. При цьому ВРП жодним чином не перешкоджала позивачу у реалізації його права, а подальший розгляд уповноваженим органом дисциплінарної скарги не породжує ніяких прав та обов`язків скаржника. До того ж за приписами статті 45 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає. Тобто процедури, про яку в своїх позовних вимогах зазначає ОСОБА_1 , не існує.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 травня 2019 року відкрила провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі пункту 1 частини першої та частини третьої статті 311 КАС України, оскільки у справі відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а характер спірних правовідносин не вимагає участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в апеляційній скарзі й відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Повертаючи позовну заяву, Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду керувався тим, що позивач подав до адміністративного суду позовну заяву, в якій об`єднав в одне провадження позовні вимоги до ВРП, що належать до виключної підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції, з позовними вимогами до начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на публічну інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_2 , що не належать до підсудності Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Главою 2 розділу І КАС України визначено правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції. При цьому КАС України розрізняє предметну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність).
Відповідно до частини третьої статті 27 КАС України, норми якої регулюють випадки виключної підсудності, підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. 
Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
Зазначений перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пункт 2 частини першої); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пункт 3 частини першої).
Статтею 20 КАС України, якою закріплено правила розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, визначено перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, та справ, які підсудні окружним адміністративним судам.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач об`єднав позовні вимоги як до ВРП, які з урахуванням положень дотримання інстанційної підсудності, визначеної статтею 22 КАС України, підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, так і до начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на публічну інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_2 , які підсудні окружним адміністративним судам.
За правилами частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. 
Водночас відповідно до частини п`ятої цієї статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
На підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Оскільки позивач об`єднав у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, висновок Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду про повернення позовної заяви  ОСОБА_1 є правильним. 
При цьому згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними наведені в апеляційній скарзі посилання позивача на те, що з огляду на вимоги статей 21, 22 КАС України заявлені ним позовні вимоги є пов`язаними між собою та якщо одна із вимог віднесена до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції, то саме цей суд повинен розглядати відповідний позов, оскільки об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог, частина яких підсудна Верховному Суду як суду першої інстанції, а решта - окружному адміністративному суду, за правилами цих статей не передбачено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду постановив оскаржувану ухвалу з дотриманням вимог процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков 
 
Судді:                             Н. О. Антонюк                                                        Л. М. Лобойко
 
                                      Т. О. Анцупова                                                       Н. П. Лященко
 
                                               С. В. Бакуліна                                                         О. Б. Прокопенко
 
                                      В. В. Британчук                                                     В. В. Пророк
 
                                               Ю. Л. Власов                                                           Л. І. Рогач
 
                                      М. І. Гриців                                                              О. М. Ситнік
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. С. Ткачук 
 
                                      О. Р. Кібенко                                                                       В. Ю. Уркевич