ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2019 року 
м. Київ
справа №  242/2355/16-а
адміністративне провадження № К/9901/6868/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Мельник-Томенко Ж. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №   242/2355/16-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Селидівського міського суду Донецької області (головуючий суддя І.   М.   Владимирська) від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду (колегії суддів у складі: О. О. Чебанов, І. В. Сіваченко, О. О. Шишов) від 26 жовтня 2016 року, 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці серії ПС2 № 666382 від 07 травня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що 07 травня 2016 року о 20:30 год., позивача було зупинено патрулем патрульної поліції УПП в м. Кременчук, оскільки у автомобілі SCODA OCTAVIA Tour, яким він керував по вул. 60 років Жовтня в м. Кременчук, не горіла лампа ближнього світла лівої фари. Він надав з цього приводу пояснення та запевнив, що ввімкнувши протитуманні фари, доїде до найближчого місця заміни непрацюючої лампи. Його також попросили пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Поліс було пред`явлено, однак йому було повідомлено, що постанову вже складено і анулювати її неможливо, патрульні запропонували скасувати вказану постанову через суд. Таким чином, позивач вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення, яка є предметом спору, є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.
3. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 666382 від 07   травня 2016 року у відношенні ОСОБА_1 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за постановою серії ПС2 № 666382 від 07 травня 2016 року відносно ОСОБА_1 по ст. 126 ч.1 КУпАП закрито.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 18 листопада 2016 року Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2016 року у задоволені клопотання про звільнення, відстрочення сплати судового збору відмовлено, внаслідок чого касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України 10 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції.
7. 16 лютого 2017 року до Вищого адміністративного суду України від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції, в яких позивач просить оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
10. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
11. 22 січня 2018 року касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі №   242/2355/16-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Желтобрюх І. Л. - головуючий суддя, Білоус О. В., Данилевич Н. А.).
12. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 561/0/78-19 від 31 травня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І. Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.
13. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
14. Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2019 року справу прийнято до провадження адміністративну справу № 242/2355/16-а за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26   жовтня 2016 року.
15. Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2019 року заяву судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Шишова О. О. про самовідвід задоволено, внаслідок чого, відведено суддю Шишова О. О. від розгляду касаційної скарги Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 242/2355/16-а.
16. Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 666382.
18. У постанові зазначено, що позивач 07 травня 2016 року о 20 год. 33 хв., керуючи автомобілем SCODA OCTAVIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Кременчук по вул. 50 років Жовтня, б.14, біля магазину Мілітарі, рухався з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, а також на момент перевірки не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп.19.1 а, 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від , тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), відповідно до якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що правомірність винесення оскаржуваної постанови відповідачем не доведено. 
20. Суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідачем також не надано належних та допустимих доказів порушення правил дорожнього руху позивачем, належним чином не встановлена провина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому притягнення його до відповідальності є необґрунтованим та протиправним.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
22. Касаційна скарга обґрунтована тим, що ні положенням Закону України «Про національну поліцію», ні КУпАП, ні положеннями КАС України не визначено, що при оскарженні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем по справі виступає саме відповідний орган поліції, в якому працює та чи інша посадова особа. В той же час, звертаючись з адміністративним позовом до суду, позивач помилково визначив, як відповідача Управління патрульної поліції у м. Кременнчуці Департаменту патрульної поліції. Однак, суди попередніх інстанцій на зазначені обставини уваги не звернули, та належним чином не вирішили питання в порядку ст. 52 КАС України, шляхом зміни неналежної сторони в адміністративній справі.
23. При цьому, судом першої інстанції безпідставно було вирішено питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, за обставин, що вказане питання відповідно до ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, від імені якої була розглянута справа про адміністративне правопорушення. Скаржник зауважує, що ця справа не є адміністративною, а є справою про адміністративне правопорушення.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
25. Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
27. Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
28. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
29. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
30. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
31. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
32. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
33. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).
34. Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
35. Згідно пп. а, б, ґ п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;  реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
36. Згідно із п. 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.
37. Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
38. Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису......
39. Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
40. У розумінні ст. 69 КАС  України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
41. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2015 року), належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
42. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2015 року), в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
43. Оцінка доказів здійснюється судом за правилами ст. 89 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2015 року), відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
44. Отже, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з огляду на доданий ОСОБА_2 до матеріалів адміністративної справи при зверненні з позовом до суду першої інстанції Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з строком дії з 19.10.2015 по 18.10.2016 роки, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем судам не надано. 
45. Таким чином, суди попередніх інстанцій, з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є наслідком скасування такої постанови. 
46. Разом з тим, перевіряючи правильність висновку суду апеляційної інстанції про залишення без змін постанови Селидіського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року у частині задоволення позовних вимог про закриття провадження справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, Суд зазначає наступне.
47. Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.
48. Згідно приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КупАП.
49. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КупАП). Відповідно до ч. 1 ст.   284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
50. Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.
51. Визначена судами попередніх інстанції, встановленою п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, є безпідставним.
52 .Положеннями п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України, встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
53. Правовий аналіз норми вказує на можливість для органу (посадової особи) закрити провадження, при наявності тих чи інших наведених у цій нормі обставин, по ще триваючому у часі провадженню, яке закінчується прийняттям та оголошенням в межах цієї справи відповідної постанови. При прийнятті постанови про накладання адміністративного стягнення, провадження у справі про адміністративне правопорушення фактично закінчується. В подальшому можлива стадія оскарження постанови до того чи іншого органу, або до суду у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.
54. Положеннями ст.162 КАС України, були встановлені повноваження суду при вирішенні справи та прийняття судом у разі задоволення адміністративного позову постанови про той чи інший спосіб його задоволення.
55. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, було також врегульовано статтею 171 - 2 КАС України.
56. В той же час, Суд зазначає, що ані положеннями КУпАП України, ні положеннями КАС України, в редакції чинній станом на час звернення з позовом до суду, розгляду та вирішення справи, не надавало ні правової ні процесуальної можливості задовольнити позовні вимоги у спосіб визначений судом, а саме шляхом закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасування постанови, на той час обумовлювало неможливість вже продовження розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
57. Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.
58. Щодо доводів скаржника про безпідставність заявлення позивачем вимог до Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції, з огляду на те, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності приймав посадова особа Управління, Суд не приймає до уваги, та вважає такими, що не спростовують правильності вирішення та прийняття судами попередніх інстанцій судових рішень за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. 
59. Жодних категоричних обмежень щодо можливості Управлінню патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції мати статус відповідача в межах спірних правовідносин, враховуючи, що інспектор, який приймав оскаржувану постанову, є посадовою особою цього Управління, як суб`єкта владних повноважень, ні положеннями КУпАП, ні положеннями КАС України в редакції чинній на той час, не містило. Такої вимоги при визначенні належного суб`єкта владних повноважень, як сторони відповідача також не встановлювала ст.171-2 КАС України, яка мала особливості правового регулювання таких відносин.
60. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
61. Згідно з ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
62. Таким чином, суд касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій в частині закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.
63. В решті - висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, п.3 ч.1.ст.349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 242/2355/16-а в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В решті постанову Селидівського міського суду Донецької області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 242/2355/16-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко