Постанова                                  
Іменем України
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 205/3970/16-ц
провадження № 61-38774св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: Новокодацька районна у місті Дніпрі рада, Голова Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Денисенко Олег Олександрович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., 
Красвітної Т. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (правонаступника Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради, яка в свою чергу є правонаступником Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради), Голови Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Денисенка О. О. про поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року її поновлено на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб, а також стягнуто з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 923,76 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року в частині стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 18 923,76 грн та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 87 213,15 грн. Проте, станом на день звернення із зазначеним позовом до суду, виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допущення її до виконання службових обов`язків не відбулося.
 
Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд поновити її на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, стягнути з Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на її користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2008 року по 14 грудня 2016 року у розмірі 165 790,55 грн та на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 
2017 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб. 
 
Стягнуто з Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на користь 
ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 
2008 року по 14 грудня 2016 року у розмірі 165 790,55 грн. 
 
Стягнуто з Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на користь 
ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на день звернення до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 не поновлено на роботі на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, не відбулося фактичне допущення працівника до виконання її попередніх службових обов`язків, заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 87 213,15 грн не виплачено. Оскільки судове рішення в частині поновлення позивача на посаді не виконано з причин, що не залежать відповідача, позивач з вини власника або уповноваженого ним органу позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 січня 2008 року по 14 грудня 2016 року у розмірі 165 790,55 грн. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, урахувавши характер та обсяг заподіяних позивачеві душевних і фізичних страждань, у тому числі їх тривалості внаслідок не поновлення позивача на роботі понад 6 років, та виходячи з принципів розумності та справедливості, визначив її у розмірі 10 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 
2018 року, апеляційну скаргу Новокодацької районної у місті Дніпрі ради задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 
15 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не урахував, що негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі не відбулося не з вини Новокадацької районної у м. Дніпрі ради, а в результаті не виконання рішенням суду від 
17 жовтня 2012 року її уповноваженим органом - виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, що й призвело до порушення її трудових прав. Крім того, судом установлено, що на підставі розпорядження голови виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 27 квітня 2015 року № 49-рк, ОСОБА_1 була поновлена на роботі, у зв`язку з чим постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07 липня 2015 року закінчено виконавче провадження в частині поновлення її на роботі. Доказів оскарження позивачем зазначеної постанови державного виконавця та її скасування суду не надано. Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що незаконне звільнення та затримка виконання рішення суду відбулася саме з вини Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, а відтак відсутні підстави для стягнення з Новокадацької районної у місті Дніпрі ради грошових коштів на відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду за захистом порушеного права, визначеного у статті 233 КЗпП України, оскільки позивачу було відомо про порушення її трудових прав з моменту ознайомлення з розпорядженням голови районної у місті ради від 06 січня 2008 року № 5-р, тоді як із зазначеним позовом до суду позивач звернулася лише 23 травня 2016 року. Доказів на підтвердження поважності пропуску цього строку  ОСОБА_1 не надала. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій посилаючись на недотримання судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не виконано з причин, що не залежать від волі позивача, а тому вона фактично перебуває у стані вимушеного прогулу з вини відповідача. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що з боку відповідача відсутнє порушення прав позивача, оскільки виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради не є окремою юридичною особою а є структурним підрозділом відповідача, який підконтрольний та підзвітний йому, у зв`язку з чим виконання рішення суду повинно здійснюватися саме із Новокадацької районної у місті Дніпрі ради, яка є правонаступником Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради. Розпорядником грошових коштів виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради була Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада, стягнення грошових коштів повинно здійснюватися в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків цього державного органу. Разом з тим, Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада та її виконавчий комітет з метою ухилення від виконання судових рішень протягом 2013-2014 років звертались до суду з надуманими позовами, що призвело до грубого порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .  
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на касаційну скаргу, в якому вона посилаючись на додержання апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просила відмовити в задоволені касаційної скарги та залишити постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року без змін.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Розпорядженням виконавчого комітету Ленінської районної ради у місті Дніпропетровську від 26 січня 2001 року № 32/1-р ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату Ленінської районної ради та її відділів з 26 січня 2001року.
 
Розпорядженням Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 16 січня 2008 року № 5-рп ОСОБА_1   звільнено з посади начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату Ленінської районної ради та її відділів з 
18 січня 2008 року за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України та на підставі особистої заяви від 08 листопада 2007 року.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 
2012 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб, стягнуто з Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 923,76 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, рішення Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року в частині стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 87 213,15 грн, в решті рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року залишено без змін.
 
Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа, виданого 25 грудня 2012 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб, та стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 87 213,15 грн. 
 
Рішенням VІ скликання XХХVІІI сесії Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 05 вересня 2014 року №241 внесено зміни до рішення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 27 липня 
2007 року №132 та змінено назви: «Ленінська районна у місті рада» на «Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада», «виконком Ленінської міської ради» на «виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську рада».
 
Рішенням VІІ скликання VІ сесії Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 15 червня  2016 року №37 змінено назви Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради та виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на Новокодацьку районну у місті Дніпропетровську раду та виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради відповідно.
 
Рішенням VІІ скликання ІХ сесії Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради від 28 жовтня 2016 року №94 змінено назви Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради та виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради на Новокодацьку районну у місті Дніпрі раду та виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпрі ради відповідно.
 
На підставі розпорядження голови виконавчого комітету районної у місті Дніпропетровську ради від 27 квітня 2015 року № 49-рк ОСОБА_1 поновлена на роботі та повідомлена про зміну в організації виробництва і праці, ліквідації управління по обслуговуванню будівель апарату Ленінської районної у місті ради та його відділів і служб, скорочення чисельності штату працівників згідно з рішенням Ленінського районного у місті ради від 30 грудня 2010 року №26 «Про структуру виконавчих органів Ленінської районної у місті ради, граничну чисельність працівників районної у місті ради та її виконавчих органів» та рішенням від 04 лютого 2011 року №34 «Про внесення змін до рішення Ленінської районної у місті ради від 30 грудня 2010 №26 «Про структуру виконавчих органів Ленінської районної у місті ради, граничну чисельність працівників районної місті ради та її виконавчих органів», з яким ОСОБА_1 ознайомлена особисто 05 травня 2015 року. Фактично до виконання службових обов`язків ОСОБА_1 допущена не була.
 
07 липня 2015 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2/422/2888/2012 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління обслуговування будівель апарату Ленінської районної у місті ради та його відділів і служб. 
 
Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
 
Згідно пункту 4 частини першої статті 367 ЦПК України 2004 року, в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення закріплене в частині п`ятій статті 235 КЗпП України. 
 
За змістом статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець  виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
 
Згідно пункту 8.2.3. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5від 15 грудня 1999 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, після фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення, виконавче провадження підлягає закінченню.
 
Судове рішення про поновлення працівника на роботі вважається виконаним за наявності двох обставин: відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, та фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов`язків. Після настання другої обов`язкової обставини-фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення та виконавче провадження підлягає закінченню.
 
Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що не дивлячись на прийняття головою Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради розпорядження від 27 квітня 2015 року № 49-рк про поновлення ОСОБА_1 на роботі, позивач фактично до виконання службових обов`язків не приступила. 
 
Таким чином, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 
22 червня 2012 року, у незміненій після апеляційного перегляду частині рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року, щодо поновлення  ОСОБА_1 на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб, не було виконано.
 
Згідно статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
 
Отже, нормами трудового законодавства передбачено покладання на власника або уповноважений ним орган відповідальності за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за наявності їхньої вини.
 
З огляду на те, що негайного виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі не відбулося не з вини Новокодацької (Ленінської) районної у місті Дніпрі ради, а внаслідок не виконання зобов`язань покладених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року на виконавчий комітет Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з Новокодацької районної у місті Дніпрі ради середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.  
 
Доводи касаційної скарги про те, що стягнення середнього заробітку повинно проводитись саме з Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, яка є правонаступником Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, оскільки виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради не є окремою юридичною особою, а є структурним підрозділом відповідача, який підконтрольний та підзвітний йому, є необґрунтованими, оскільки з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпро ради є окремою юридичною особою. 
 
Разом з тим, вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 
2012 року вже було поновлено на роботі ОСОБА_1 , а тому її вимоги про повторне поновлення на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів і служб є безпідставними, оскільки після вступу в законну силу рішення про поновлення на роботі виникають правовідносини щодо належного виконання зазначеного судового рішення та можливості стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення, передбачених статтею 236 КЗпП України.
 
Щодо юрисдикції спору
 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних і трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України 2005 року до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
 
Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України 2005 року передбачено, що справою адміністративної юрисдикції є публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
 
Пункт 2 частини другої статті 17 КАС України 2005 року визначав, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
 
Близький за змістом припис передбачений також і в пункті 2 частини першої статті 19 КАС України.
 
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України 2005 року).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
 
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (частина перша статті 2 вказаного Закону).
 
Частиною другою статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
 
Згідно з пунктом 6.3. розділу 6 регламенту виконавчого комітету та виконавчих органів Новокодацької районної у місті Дніпрі ради особи, які вперше зараховуються на службу в органи місцевого самоврядування, складають Присягу, про що робиться запис у трудовій книжці, а також ознайомлюються з попередженням про обмеження, пов`язані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування, антикорупційним законодавством та правилами внутрішнього трудового розпорядку.
 
З огляду на те, що ОСОБА_1 до звільнення працювала на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату Ленінської районної у місті ради та його відділів і служб, Верховний Суд дійшов висновку, що позивач проходила публічну службу, оскільки обіймала посаду в органі місцевого самоврядування, а тому спір щодо поновлення її на зазначеній посаді є публічно-правовим. 
 
Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди заявлені разом з вимогами про вирішення публічно-правового спору, на них також поширюється юрисдикція адміністративних судів.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 661/3699/16-ц (провадження № 14-388цс18).
 
Зважаючи на викладене, позов ОСОБА_1 до Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Голови Новокодацької районної у місті Дніпрі ради 
Денисенка О. О. про поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
 
Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково. 
 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 
2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 
29 травня 2018 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Голови Новокодацької районної у місті Дніпрі ради Денисенка О. О. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, закрити.
 
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                        В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                    В. О. Кузнєцов
                                                                                              А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик