Постанова 
Іменем України 
 
12 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 640/1853/14-ц
провадження № 61-9321св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року у складі Овсяннікової А. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином.
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 25 930,40 грн, моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн, збитки у розмірі 12 625,25 грн.
У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року залишено без змін. 
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_2 подав до Київського районного суду м. Харкова заяву про перегляд рішення цього ж суду за нововиявленими обставинами. Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 проживає у квартирі  АДРЕСА_1 , а тому Київський районний суд м. Харкова порушив правила підсудності, визначені статтями 109, 115 ЦПК України, оскільки не мав права вирішувати спір по суті. Крім цього, ОСОБА_1 в судовому засіданні  визнав факт отримання ним 18 жовтня 2005 року документа у вигляді геодезичної зйомки, а тому позовні вимоги є безпідставними. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року у складі судді Зуба Г. А. відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник порушив строк подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 362 ЦПК України 2004 року відмовив у відкритті провадження. 
 
Короткий зміст ухвал судів апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року залишено без руху. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник оскаржує в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за його заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Разом із цим апеляційна скарга містить неточності щодо судового рішення, яке підлягає оскарженню, та заявником не сплачено судовий збір за її подання у розмірі 275,00 грн. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року повернуто заявнику. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, постановлену апеляційним судом 02 грудня 2016 року,  ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 отримали 12 грудня 2016 року. Строк усунення недоліків апеляційної скарги сплинув 19 грудня 2016 року. На виконання вимог зазначеної ухвали суду ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу у редакції, яка є тотожною поданій ним раніше. Посилання апелянта на те, що він не повинен платити судовий збір, оскільки у справах про відновлення втраченого провадження заявник звільнений від сплати судових витрат, цього випадку не стосується, оскільки ним оскаржується ухвала про відмову у відкритті провадження за його заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Так як станом на 28 грудня 2016 року недоліки апеляційної скарги не були усунуті, судовий збір не сплачено, виправлену апеляційну скаргу у двох примірниках не надано, суд повернув заяву. 
 
Короткий зміст вимог касаційної  скарги та її доводів
 
У січні 2017 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції грубо порушив правила територіальної юрисдикції, не звернув увагу на місце проживання відповідача та розглянув справу, яка за територіальною підсудністю не належить Київському районному суду м. Харкова. Апеляційна скарга на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року подана у строк, визначений цивільним процесуальним законодавством України. Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги заявнику, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права. 
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Статтею 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що відповідно до пунктів 4, 7 частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року, в апеляційній скарзі мають бути зазначені рішення або ухвала, що оскаржуються, клопотання особи, яка подала скаргу.
 
Клопотання апеляційної скарги повинно узгоджуватися із повноваженнями суду апеляційної інстанції, які визначені статтею 307 ЦПК України 2004 року.
 
31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року (а. с. 7-9, том 4), у якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року. 
 
Крім того, відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , не додано. 
 
У зв`язку із невідповідністю апеляційної скарги  ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 ,  вимогам частини другої статті 295 ЦПК України, 2004 року, ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2017 року зазначену апеляційну скаргу  залишено без руху із встановленням строку для усунення зазначених недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
 
Копію вказаної вище ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали 12 грудня 2016 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 54-55, том 4). 
 
На виконання зазначено ухвали ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу у редакції, ідентичній тій, яка була подана 31 жовтня 2016 року. Доказів про сплату судового збору не подано. 

 
Частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року, визначено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.
 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. 
 
Відповідно до практики ЄСПЛ, пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, § 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року, § 57).
 
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111). 
 
Повертаючи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що недоліки апеляційної скарги, які були зазначені в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року, заявником усунуто не було, що стало підставою для повернення апеляційної скарги відповідно до вимог статей 121, 297 ЦПК України 2004 року.
 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 О. В. Білоконь 

                                                                                                             Б. І. Гулько

                                                                                                             Є. В. Синельников 

                                                                                                             Ю. В. Черняк