Постанова
Іменем України 
20 червня 2019 року
м. Київ
справа № 466/8148/17
провадження № 51-7977 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року у кримінальному провадженні № 12017140090001011 за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Відповідно до п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року вирок місцевого суду в частині застосування п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» змінено. Постановлення вважати ОСОБА_6 звільненим відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В решті вирок залишено без зміни.
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 01 березня 2017 року приблизно о 20.30 год., керуючи автомобілем «ВАЗ-21063» та рухаючись у м. Львові по вул. Єрошенка, порушив вимоги п. 1.5, п.п. 2.3 б), д), п. 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкості руху автомобіля, своєчасно не зупинив автомобіль, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїжджу частину по пішохідному переходу. В результаті даного ДТП пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд не дослідив належним чином усіх даних про особу, помилково звільнив   ОСОБА_6 за амністією внаслідок того, що на його утриманні є мати, яка досягла 70-річного віку та немає інших працездатних дітей, оскільки засуджений має сестру 1969 р.н., що виключає можливість застосування амністії.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в кому зазначає, що сестра ОСОБА_6 тривалий час проживає за кордоном і не опікується матір`ю, тому просить залишити судове рішення без зміни.
 
Прокурор у судовому засіданні підтримала скаргу та просила її задовольнити.
 
Мотиви суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Прокурор оспорює ухвалу апеляційного суду в частині застосування до винного п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» внаслідок того, що суд не встановив усіх обставин, які мають значення при застосуванні цієї норми закону. 
З такими доводами колегія суддів погоджується.
Так суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду дійшов обґрунтованого висновку про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосовано п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він не досяг пенсійного віку. При цьому апеляційний суд вказав на наявність у засудженого матері, яка досягла 70-річного віку та не має інших працездатних дітей, а отже, на думку суду, до винного може бути застосовано п. «є» ст. 1 зазначеного Закону.
 
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Судове рішення у жодному випадку не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ретельно не перевірив наявність передбачених законом підстав для звільнення винного від призначеного покарання.
Так, згідно п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні, зокрема, необережного злочину, який не є особливо тяжким, якщо на день набрання чинності цим Законом вказані особи мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Тобто, для застосування зазначеної норми закону необхідна наявність двох обов`язкових умов: особа, яка вчинила необережний злочин, що не є особливо тяжким, повинна мати одного чи двох батьків, які досягли 70-річного віку; а також має бути встановлено, що зазначені батьки не мають інших працездатних дітей. Лише за наявності обох цих умов, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд має право застосувати до особи амністію.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд безпосередньо дослідив копію паспорта ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 , в якому ОСОБА_9 зазначена його матір`ю, довідку та акт, згідно яких остання проживає разом із засудженим. Тобто, апеляційний суд встановив, що засуджений ОСОБА_6 дійсно має матір, яка досягла 70-річного віку.
Проте суд не встановив, чи є у ОСОБА_9 інші працездатні діти. Зазначене питання всупереч вимогам кримінального процесуального закону в суді апеляційної інстанції не досліджувалося, жодних документів, які б підтверджували чи спростовували зазначену обставину, матеріали кримінального провадження не містять.
Отже, рішення апеляційного суду про застосування до винного ОСОБА_6 положення п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» є передчасним, прийнятим без належного з`ясування усіх обставин, а тому ухвалу апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою.
Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_8 у поданому ним запереченні на касаційну скаргу прокурора підтвердив, що у засудженого є сестра працездатного віку. Та обставина, що остання не проживає спільно з матір`ю та не утримує її, не може бути підставою для застосування до ОСОБА_6 амністії, оскільки законом чітко передбачена умова звільнення особи - наявність батьків 70-річного віку, які не мають інших працездатних дітей. При цьому факт перебування чи не перебування батьків на утриманні  дітей не має значення для застосування положень цієї норми закону.
Таким чином у даному кримінальному провадженні встановлено істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону і, як наслідок неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 86 КК України, що  перешкодили  суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судове рішення.

З цих підстав суд ухвалив:
 
Касаційну скаргу прокурора задовольнити. 
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року щодо  ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                              ОСОБА_10