ПОСТАНОВА
Іменем України

15 серпня 2019 року 
Київ
справа №705/6426/15-а
адміністративне провадження №К/9901/6827/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,   
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Євгенія Вікторовича про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови

за касаційною скаргою заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Євгенія Вікторовича на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2016 (суддя Мазуренко Ю.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 (колегія суддів у складі: Бабенка К.А., Василенка Я.М., Степанюка А.Г.)  

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - відповідач-1, Уманський РВ УДМС України в Черкаський області), заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Є.В. (далі - відповідач-2, заступник начальника Уманського РВ УДМС України в Черкаський області Приходько Є.В.), в якому просила:

- визнати протиправними дії заступника начальника Уманського РВ УДМС України в Черкаській області Приходька Є.В. при винесенні постанови від 12.11.2015 ПР МЧК №  024543 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 12.11.2015 ПР МЧК № 024543, винесену заступником начальника Уманського РВ УДМС України в Черкаській області Приходько Є.В., якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.;

- стягнути з Уманського РВ УДМС України в Черкаський області судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 займає посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Стилус» (далі - ТОВ «Стилус») з 29.01.2013, а ОСОБА_3 було прийнято на посаду консультанта ТОВ «Стилус» відповідно до наказу від 03.05.2012 № 9-к. Разом з тим, позивач зазначає, що ще у листопаді 2010 року уповноваженою особою було прийнято рішення про набуття ОСОБА_3  громадянства України на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України». 03.11.2010 йому було видано довідку про реєстрацію особи громадянином України. Неотримання ОСОБА_3 паспорта громадянина України не залежало від його волі, оскільки він вчинив всі для того необхідні дії.        

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Уманський міськрайонний суд Черкаської області постановою від 05.01.2016 адміністративний позов задовольнив: визнав дії заступника начальника Уманського РВ УДМС Приходька Є.В при винесенні постанови ПР МЧК № 024543 від 12.11.2015 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності протиправними; скасував постанову ПР МЧК № 024543 від 12.11.2015 заступника начальника Уманського РВ УДМС Приходька Є.В., якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 204 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. та провадження у справі закрито. Адміністративний позов в частині вимог про стягнення витрат за оплату судового збору залишено без розгляду.

Судове рішення першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано будь-яких доказів правомірності складання оскаржуваної постанови. Постанова по справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог статті 280 КУпАП, зокрема, не з`ясовано, чи винна особа, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204 КУпАП, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Пояснення ОСОБА_2 не були прийняті до уваги.    

Крім того, оскільки позивачем в судовому засіданні було заявлено клопотання про залишення позову в частині стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору без розгляду, суд першої інстанції залишив адміністративний позов в цій частині вимог без розгляду.     

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10.03.2016 постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2016 в частині залишення адміністративного позову без розгляду скасував та ухвалив в цій частині нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовив. В іншій частині постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2016 залишив без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 у справі №  705/4819/15-а встановлено, що ОСОБА_3 набуто громадянство України у порядку, передбаченому статтею 8 Закону України «Про громадянство України», з дати реєстрації його набуття, а саме з 03.11.2010. 

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції  норм процесуального права щодо залишення адміністративного позову в частині стягнення витрат за оплату судового збору без розгляду, оскільки розподіл судових витрат не є позовною вимогою в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а відповідно до вимог статті 94 цього ж Кодексу є обов`язком суду при вирішенні справи про суті.     

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник начальника Уманського РВ УДМС України в Черкаський області Приходько Є.В. просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Зазначає, що ОСОБА_2 є директором ТОВ «Стилус», з 18.01.2013 є уповноваженою на представлення юридичної особи без довіреності. Отже, відповідно, на дату винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення вона була уповноваженим представником роботодавця іноземця.  

Вважає, що оскільки довідка про реєстрацію громадянином України не є документом, що підтверджує належність до громадянства України в розумінні Закону України «Про громадянство України», та не є документом, який дає підставу для працевлаштування в Україні, то в діях роботодавця наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 204 КУпАП.  

Крім того, вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлені різні доводи протиправності винесеного рішення уповноваженого територіального органу УДМС.

Позиція інших учасників справи

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу відповідача-2 - без задоволення.

Рух касаційної скарги

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01.06.2016 відкрив касаційне провадження за скаргою заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Є.В. на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016.

22.01.2018 вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 14.08.2019 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_2 є керівником ТОВ «Стилус», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АБ № 071676.

Згідно з витягом із наказу директора ТОВ «Стилус» ОСОБА_4 від 03.05.2012 № 9-к «Про прийняття на роботу» на посаду консультанта з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з 03.05.2012 прийнято ОСОБА_3  на підставі його заяви від 30.04.2012.

Уманським РВ УДМС України в Черкаській області складено протокол про адміністративне правопорушення від 12.11.2015 Серії ПК МЧК № 024543, яким встановлено, що 12.11.2015 в м. Умань виявлено громадянку ОСОБА_2 , директора ТОВ «Стилус», яка прийняла на роботу іноземного громадянина з порушенням встановленого порядку працевлаштування, внаслідок чого нею порушено статтю 204 КУпАП, статтю 42 Закону України «Про зайнятість населення».

Постановою заступника начальника Уманського РВ УДМС України в Черкаській області Приходька Є.В. про накладення адміністративного стягнення від 12.11.2015 Серії ПР МЧК № 024543 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.    

Частиною другої статті 2  Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Адміністративна відповідальність за статтею 204 КУпАП  передбачена за порушення посадовими особами підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, у тому числі іноземних суб`єктів господарської діяльності, що діють на території України, встановленого порядку працевлаштування, прийняття на навчання іноземців та осіб без громадянства, надання їм житла, а також інші порушення, якщо вони будь-яким чином сприяють іноземцям та особам без громадянства в ухиленні від виїзду з України після закінчення терміну перебування або спрямовані на їх незаконну реєстрацію, оформлення документів на проживання.

Приписами статті 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини,  що  мають  значення  для  правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-  і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які  використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог статті 280 КУпАП, зокрема, не з`ясовано, чи винна особа, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204 КУпАП, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Крім того, при притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не були взяті до уваги її пояснення про те, що вона є директором ТОВ «Стилус» з 29.01.2013, а ОСОБА_3 був прийнятий на посаду консультанта ТОВ «Стилус» 03.05.2012.

Крім того, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 у справі № 705/4819/15-а визнано протиправними дії заступника начальника Уманського РВ УДМС України Приходька Є.В. при винесенні постанови серії ПР МЧК № 022536 від 27.08.2015 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 203 КУпАП, скасовано постанову серії ПР МЧК № 022536 від 27.08.2015 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Крім того, зазначеним вище судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 набуто громадянство України у порядку, передбаченому статтею 8 Закону України «Про громадянство України», з дати реєстрації його набуття, а саме з 03.11.2010.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Беручи до уваги те, що обставини, встановлені у вищенаведених судових рішеннях, були відомі на час ухвалення судами попередніх інстанції судових рішень в цій адміністративній справі, апеляційний суд правомірно врахував їх при розгляді цієї справи на спростування доводів апеляційної скарги заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Є.В. про те, що позивачем працевлаштовано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 за відсутності у нього документів, що підтверджують його належність до громадянства України та про хибність посилання позивача на наявність у ОСОБА_3 довідки про реєстрацію його громадянином України від 03.11.2010 № 6132/5, виданої Посольством України в Республіці Білорусь.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про протиправність дій відповідача-2 щодо винесення постанови від 12.11.2015 ПР МЧК № 024543 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та необхідність її  скасування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду вимог про стягнення судового збору, оскільки розподіл судових витрат не є позовною вимогою в розумінні КАС України, а відповідно до вимог статті 94 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) є обов`язком суду при вирішенні справи по суті. Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду виключно у випадках, зазначених у статті 155 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017). Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції з технічних записів судових засідань суду першої інстанції, здійснених за допомогою відповідного звукозаписувального засобу, від 16.12.2015, 29.12.2015 та 05.01.2016 будь-яких клопотань про залишення адміністративного позову в частині без розгляду позивачем не заявлялось.

Також, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні помилково визначено, що воно є остаточним і оскарженню не підлягає, оскільки згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини положення частини другої статті 171-2 КАС України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає оскарженню в загальному порядку, визначеному КАС України, проте зазначене порушення не призвело до неправильного вирішення справи в частині по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції узгоджуються з вимогами законодавства та відсутні підстави для його зміни чи скасування. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного  судового рішення суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не зазначено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України (в чинній редакції), якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника начальника Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Приходька Євгенія Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                            Ж.М. Мельник-Томенко

Судді                                                                                  А.В. Жук

                                                                                           Н.М. Мартинюк