ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/2503/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй- головуючий,  Н. М. Губенко, І. В. Ткач
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від  18.02.2019р.
у складі колегії суддів: А. О. Мальченко - головуючий, Г. А. Жук, С. Я. Дикунська
та на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р.
суддя: С. М. Морозов
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:  
1. Приватне акціонерне товариство "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки";
2. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування"; 
3. Приватне підприємство "Автотранспортна компанія "Гарант"
про стягнення 582 071,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"  (ТОВ "Вєста Україна", відповідач) про стягнення 582 071,15 грн. 

Позовні вимоги мотивовані тим, що  ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснено виплату суми страхового відшкодування на користь ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки", в результаті настання страхового випадку у вигляді викрадення вантажу, що перевозився ТОВ "Вєста Україна" та завдання майнової шкоди ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки", та отримано право вимоги до ТОВ "Вєста Україна", як перевізника відповідального за збереження вантажу.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. у справі №910/2503/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017р., позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Вєста Україна" на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" суму сплаченого страхового відшкодування  у розмірі 582 071,15 грн. та 8 731,07  грн. судового збору. 

Судові рішення мотивовані нормами ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", та наявністю у позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, права вимоги до відповідача, з вини якого було завдано шкоди майновим інтересам страхувальника ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки" у зв`язку із незабезпеченням схоронності переданого відповідачеві для транспортування вантажу, застрахованого позивачем. 

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача при здійсненні ним експедирування вантажів застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" відповідно до договору №0703.000401.120 страхування цивільної відповідальності експедитора від 06.11.2015р., а, відтак, викрадення належного ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки" вантажу під час його перевезення залученим відповідачем перевізником, за дії якого він відповідає у тому ж порядку, як і за власні дії, є страховим випадком за договором страхування, укладеним між відповідачем та ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування", що надає відповідачу право звернутися до його страховика з вимогою щодо виплати страхового відшкодування. 

Постановою Верховного Суду від 27.02.2018р. у даній справі скасовано рішення  господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017р., справу №910/2503/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Постанова мотивована тим, що задовольняючи позов про стягнення з відповідача повної суми страхового відшкодування, суди першої та апеляційної інстанцій не застосували до спірних правовідносин норми ст. 1194 Цивільного кодексу України та не дослідили обставин справи на предмет прийняття ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування", як страховиком відповідача, рішення про виплату в повному обсязі чи частково відповідачу-страхувальнику чи третій особі-вигодонабувачу суми страхового відшкодування у зв`язку із втратою спірного вантажу, чи правомірність відмови у такій виплаті, а, відтак, не з`ясували дійсного обсягу цивільної відповідальності відповідача перед позивачем та дійшли передчасного висновку по суті позовних вимог.

Верховний Суд  вказав, що під час нового розгляду справи господарському суду необхідно з`ясувати обсяг відповідальності відповідача, цивільна відповідальність якого застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування", дослідити обставини звернення відповідача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, встановити правомірність результату її розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2018р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. у даній справі, задоволено позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", присуджено до стягнення з ТОВ "Вєста Україна" на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" суму сплаченого страхового відшкодування  у розмірі 582 071,15 грн. та 8 731,07 грн. судового збору.

Судові рішення мотивовані правомірністю відмови ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" у виплаті страхового відшкодування за даним випадком, відповідно до п. 3.2.4.1, 5.8.1 договору страхування №0703.000401.120.

Суди попередніх інстанцій наголошують на тому, що відповідачем не було надано суду належних доказів того, що залучений ним перевізник при здійсненні перевезення, а саме, під час зупинки залишив свій транспортний засіб на спеціалізованій стоянці для вантажних автомобілів в розумінні п.   3.2.4.1. договору страхування №0703.000401.120, при цьому, позивачем доведено, що під час такої зупинки було втрачено спірний вантаж.

Суди, посилаючись на п. 3.2.4.1 договору страхування №0703.000401.120 зазначають, що з метою забезпечення збереження вантажу та виконання умов договору страхування відповідальності відповідач/залучений ним перевізник зобов`язаний був залишити транспортний засіб з вантажем на стоянці, що здійснює охорону саме транспортних засобів з вантажем, а не будь-якого іншого майна, що розміщене на території стоянки. 

Суди попередніх інстанцій вказують на те, що залучений до перевезення спірного вантажу перевізник (ПП "Автотранспортна компанія "Гарант") залишив транспортний засіб на стоянці пункту автомобільного сервісу - ПАС-№4, яка розташована за адресою: м.   Умань, вул. Ленінградське Шосе (С.Бандери), 23, та належить Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (надалі - УДП "Укрінтеравтосервіс"). Оплата послуг стоянки на суму 30,00 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції №290678 від 29.04.2016р., яка не є належним доказом надання УДП "Укрінтеравтосервіс" саме послуг охорони вантажу на стоянці ПАС-№4. 

Крім того, суди  посилаються на довідки філії "Звенигородський навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" №37/35 від 14.07.2016р., №42/35 від 12.07.2017р. та лист УДП "Укрінтеравтосервіс" №1/01-04-550 від 21.06.2017р., з яких вбачається, що стоянка ПАС-№4, яка розташована за адресою: м. Умань, вул. Ленінградське Шосе (С.Бандери), 23, має обладнані місця для стоянки вантажного транспорту, територія по всьому периметру огороджена суцільною огорожею, охорона працівниками підприємства здійснюється цілодобово, та лист УДП "Укрінтеравтосервіс" № 1/01-04-457 від 02.06.2016р., в якому останнє повідомляє, що ПАС-№4, розташований за адресою: м. Умань, вул. С.Бандери, 23, надає послуги автостоянки та не здійснює охорону транспортних засобів та майна, що в них знаходиться, дійшли висновку, що матеріали справи містять взаємно суперечливі докази перебування вказаного пункту автомобільного сервісу під охороною.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, ТОВ "Вєста Україна" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р., постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. у справі №910/2503/17 та постановити нове рішення, яким у позові відмовити.

Скарга мотивовано порушенням судами попередніх інстанцій норм ст. 1194 Цивільного кодексу України, Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996р. №115.

Відповідач наголошує на тому, що позов  про виплату 582 071,15 грн. в порядку суброгації страховик потерпілого мав пред`явити не до відповідача, а до його страховика.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги відповідача.

Позивач посилається на лист №10-460 від 26.07.2016р., відповідно до якого ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" відмовила у виплаті страхового відшкодування  у зв`язку з невиконанням ТОВ "Вєста Україна"  зобов`язання передбаченого п. 3.2 договору страхування відповідальності №0703.000401.120.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем не було надано суду належних доказів того, що залучений відповідачем перевізник при здійсненні перевезення, а саме, під час зупинки залишив свій транспортний засіб на спеціалізованій стоянці для вантажних автомобілів в розумінні п. 3.2.4.1 договору страхування відповідальності. 

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

31 грудня 2015 року між ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" (страхувальник) та ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик)  укладено договір добровільного страхування вантажів №40-0105-15-00011, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим вантажем.

Згідно з п. 7 договору страхування страховими ризиками (випадками) є: втрата, знищення або пошкодження застрахованого вантажу внаслідок подій, передбачених п. 3.1.1 Правил "З відповідальністю за всі ризики" у відповідності до Institute Cargo Clauses (A) ICC 252 (1/1/82), включаючи проміжне зберігання вантажів на складах.

Строк дії договору, згідно з п. 9, визначений з 01.01.2016р. до 31.12.2016р.

Відповідно до п.10.1 договору страхування страхове покриття у відношенні кожного конкретного перевезення починається з моменту початку навантаження вантажу в/на транспортний засіб в місці відправлення і закінчується після завершення розвантаження вантажу в місці призначення.

Страхова сума - 712 554,00 грн. на будь-яке перевезення/місце проміжного зберігання (п.11 договору страхування).

Пунктами 14.1 - 15.9. договору страхування передбачений порядок виплати страхового відшкодування: порядок повідомлення про страхову подію, пакет документів, які визначені необхідними для виплати страхового відшкодування; випадки, які є підставою для відмови у виплаті.

01 січня 2016 року між ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" (замовник) та ТОВ "Вєста Україна" (виконавець) укладено договір про надання послуг транспортного експедирування №0116В, відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів замовника, які належать замовнику, або стосовно яких є заявка на перевезення від замовника, а замовник приймає та оплачує надані послуги.

У п. 1.5 договору експедирування передбачено, що виконавець має право для виконання заявки на перевезення від замовника здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати відповідні правочини з такими третіми особами від свого імені. При цьому, виконавець несе повну матеріальну відповідальність перед замовником за збереження вантажу та за дії таких третіх сторін, включаючи але не обмежуючись діями, що можуть призвести до матеріальних збитків.

Сторонами у п. 3.1. договору узгоджено, що умови перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування регулюються даним договором, правилами перевезень вантажів відповідних типів транспорту, які прийняті в Україні та в міжнародній практиці перевезень.

Згідно з п. 5.2. договору у випадку втрати або пошкодження продукції виконавець повинен довести та надати замовнику всі необхідні підтверджуючі документи про те, що дана втрата, нестача або пошкодження сталося не з вини виконавця, а з причин, які можна кваліфікувати як страховий випадок відповідно до договору страхування замовника. Тільки за таких умов замовник самостійно звертається за відшкодуванням до своєї страхової компанії. У разі отримання замовника відповідного страхового відшкодування від страхової компанії,  що покриває зазначені витрати, замовник не висуватиме фінансових претензій виконавцю щодо згаданих сум, окрім суми франшизи, яку виконавець має виплатити замовнику у повному обсязі. Сума франшизи може бути змінена відповідно до страхового договору замовника.

Відповідно до п. 5.3 договору в разі, якщо виконавець не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталося не з його вини, виконавець має відшкодувати замовнику вартість втраченої або пошкодженої продукції у розмірі повної вартості втраченої або пошкодженої продукції, яка зазначена в товарно-транспортних документах на вантаж.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.02.2016р. між ТОВ "Вєста Україна" (експедитор) та ПП "Автотранспортна компанія "Гарант" (перевізник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні №15/02/16 (договір перевезення), згідно з п. 1.1. якого перевізник зобов`язався виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом за замовленням експедитора у міжнародному та/або міжміському та/або місцевому сполученні і надати додаткові послуги, необхідні для поставки вантажу.

28 квітня 2016 року між ТОВ "Вєста Україна" та ПП "Автотранспортна компанія "Гарант" підписано Заявку-доручення на перевезення вантажу №2391, яка є додатком до договору перевезення та в якій сторони погодили наступні умови: маршрут м. Прилуки - м.  Умань, перевізником є ПП "Автотранспортна компанія "Гарант", відправником - ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки", одержувачем - ТОВ "Мегаполіс Україна" згідно з товарно-транспортною накладною №№9117028091 від 28.04.2016р.: вид вантажу - тютюнові вироби до 20 т, марка і номер транспортного засобу - Скания НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 . 

Судами встановлено, що 29.04.2016р. під час розвантаження автомобіля у місці призначення було виявлено нестачу вантажу, про що представниками ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки", вантажоодержувача та водієм було складено акт про прийняття продукції від 29.04.2016р.

Загальна вартість втраченого вантажу, який перевозився згідно з товарно-транспортною накладною №9117028091 від 28.04.2016р. становить 760   209,65 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки".

10 травня 2016 року за фактом викрадення майна (вантажу) відкрито кримінальне провадження №12016250250000796, про що свідчить витяг із вказаного кримінального провадження.

Також, судами встановлено, що ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки", як власником вантажу викраденого при наданні послуг з його перевезення відповідачем (експедитором), було пред`явлено останньому претензію №945/16 ПО від 04.05.2016р. про сплату 760   209,65 грн. збитків, завданих ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" порушенням ТОВ "Вєста Україна" зобов`язань за договором експедирування щодо забезпечення збереження вантажу, прийнятого до перевезення згідно з товарно-транспортною накладною №9117028091 від 28.04.2016р., яка залишена без відповіді.

Крім того,  ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" направлено відповідачеві претензію №2848/16 ПО від 14.12.2016р. про сплату 178 138,50 грн. франшизи на підставі пункту 5.2. договору експедирування.

За результатами розгляду вказаної претензії відповідачем сплачено на користь ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" зазначену суму франшизи.

ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" звернулася до позивача, як до страховика, з повідомленням про настання страхового випадку, а саме викрадення частини вантажу, який перевозився згідно з товарно-транспортною накладною №9117028091 від 28.04.2016р. 

За результатами розгляду поданої заяви та документів, доданих до неї, позивачем на виконання умов договору страхування  було складено страховий акт №ДКЦВ-11731 від 03.11.2016р. та здійснено виплату страхового відшкодування ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" у розмірі 582   071,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20548 від 04.11.2016р.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Статтею 316 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. 

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частина 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 

Згідно зі статтями 13, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування. Експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" (далі - Закону) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону передбачено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

В силу ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 9 Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій ПрАТ "СК "Українська страхова група" здійснило виплату страхового відшкодування власнику втраченого вантажу - ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" в розмірі 582   071,15 грн.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, до позивача переходить право вимоги у розмірі суми виплаченого страхового відшкодування. 

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, як наслідок, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 

Верховний Суд, передаючі дану справу на новий розгляд вказав на те, що під час нового розгляду справи господарському суду необхідно з`ясувати обсяг відповідальності відповідача, цивільна відповідальність якого застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування", дослідити обставини звернення відповідача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, встановити правомірність результату її розгляду.

Судами попередніх інстанцій, при новому розгляді справи, встановлено, що позивач  та відповідач зверталися до ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" з вимогами про виплату страхового відшкодування, проте останнім було відмовлено у його виплаті.

Листом вих. № 10-460 від 26.07.2016р. ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" повідомила відповідача, що нею прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за вказаною вище подією у зв`язку з невиконанням ТОВ "Вєста Україна" зобов`язання, передбаченого п. 3.2. договору страхування відповідальності №0703.000401.120. 

ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" в даному листі посилається на лист  ПП "Укрінтеравтосервіс" №1/01-04-457 від 02.06.2016р., в якому зазначене підприємство повідомило страхову компанію, що останнє надає послуги автостоянки проте не здійснює охорону транспортних засобів та майна, що в них знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:
1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;
5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Частина 2 ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону встановлюють, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Предметом договору страхування цивільної відповідальності експедитора №0703.000401.120 від 06.11.2015р., укладеного між ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування"  та ТОВ "Вєста Україна" є майновий інтерес, пов`язаний з цивільною відповідальністю страхувальника при здійсненні останнім експедирування вантажів. Страховим ризиком за цим договором, зокрема, є відповідальність за втрату вантажу.

Згідно з п. 3.4.3 договору  №0703.000401.120  страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених цим договором, Правилами страхування і чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.2.4.1 договору №0703.000401.120  страхувальник зобов`язаний забезпечити збереження вантажу під час пересування за маршрутом, в період коротких і тривалих зупинок для будь-яких цілей, в тому числі, у випадках, передбачених "Європейською угодою, що стосується роботи екіпажів транспортних засобів, що здійснюють міжнародні автомобільні перевезення" (ЄУТР) від 01.07.1970р. та Постановою ЄС №561/2006 від 15.06.2006р. У період тривалої зупинки для відпочинку перевізник, з яким страхувальник уклав договір на перевезення, зобов`язаний залишати свій транспортний засіб на спеціалізованій стоянці для вантажних автомобілів. В рамках цього договору під "спеціалізованою стоянкою для вантажних автомобілів" розуміється місце, призначене для відстою та паркування вантажних транспортних засобів, яке знаходиться під охороною.

Пунктами 5.8.1, 5.8.3 договору №0703.000401.120 передбачено, що виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо страхувальник (будь-хто з його представників) не виконав зобов`язань, передбачених п. 3.2  цього договору, і це сприяло настанню страхового випадку, збільшенню заподіяного збитку чи вплинуло на можливість проведення об`єктивного розслідування події; навмисне скоїв чи допустив дії (бездіяльність), що призвели до виникнення збитку. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що залучений до перевезення спірного вантажу перевізник (ПП "Автотранспортна компанія "Гарант") залишив транспортний засіб на стоянці пункту автомобільного сервісу - ПАС-№4, яка розташована за адресою: м.   Умань, вул. Ленінградське Шосе (С.Бандери), 23, та належить Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс". Оплата послуг стоянки на суму 30,00 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції № 290678 від 29.04.2016р.

Крім того, судами попередніх інстанцій здійснено правову оцінку довідкам  Філії "Звенигородський навчально-курсовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" №37/35 від 14.07.2016р., № 42/35 від 12.07.2017р., листу УДП "Укрінтеравтосервіс" № 1/01-04-550 від 21.06.2017р., листу УДП "Укрінтеравтосервіс" №1/01-04-457 від 02.06.2016р., які свідчать про суперечливі докази перебування вказаного пункту автомобільного сервісу під охороною, листи №37/35 від 14.07.2016р., № 1/01-04-550 від 21.06.2017р. не підтверджують факту наявності цілодобової охорони саме на момент викрадення вантажу, а в листі №1/01-04-457 від 02.06.2016р. УДП "Укрінтеравтосервіс" повідомило, що ПАС-№4, розташований за адресою: м. Умань, вул. С.Бандери, 23, надає послуги автостоянки та не здійснює охорону транспортних засобів та майна, що в них знаходиться.  З огляду на викладене та враховуючи, недоведеність вчинення ТОВ "Вєста Україна" всіх належних заходів для збереження вантажу (доказів того, що залучений ним перевізник при здійсненні перевезення, а саме, під час зупинки залишив свій транспортний засіб на спеціалізованій стоянці для вантажних автомобілів в розумінні п. 3.2.4.1. договору страхування №0703.000401.120), що спричинило втрату вантажу, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про обґрунтованість відмови ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" у виплаті страхового відшкодування.

Оскільки, ТОВ "Вєста Україна", як експедитор, несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії, відповідачем порушені договірні зобов`язання в частині забезпечення збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі, крім того, останньому відмовлено страховиком у виплаті страхового відшкодування, відповідальність ТОВ "Вєста Україна" не обмежується різницею між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, а підлягає стягненню з ТОВ "Вєста Україна" фактичний розмір завданої шкоди.

Таким чином судами попередніх інстанцій правомірно задоволено позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 582 071,15 грн.

Верховним Судом відхиляються доводи відповідача про те, що вказаний позов страховика потерпілої особи в порядку суброгації повинен бути пред`явлений не до нього, а до його страховика ПрАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" з огляду на вищевказане.

Також, Верховним Судом відхиляються посилання відповідача на постанови Верховного Суду  у справах №750/2411/17, №428/3319/15-ц, оскільки предметом позову в указаних справах є стягнення збитків саме за втрату автотранспортного засобу, який був переданий на зберігання.

Крім того, ТОВ "Вєста Україна" звернулося до Верховного суду із заявою про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р. у справі №910/2503/17, в якій просило в разі задоволення касаційної скарги відповідача здійснити поворот виконання скасованого рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р. та стягнути з ПрАТ "А/Т Тютюнова компанія "В.А.Т.-Прилуки" на користь ТОВ "Вєста Україна"  650 652,44 грн.

Зазначена заява Верховним Судом залишена без задоволення, оскільки касаційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р. та постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. у справі № 910/2503/17 залишаються без змін.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій, з урахуванням вказівок Верховного суду, правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, тому підстави для зміни чи скасування судових рішень відсутні.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, що стали підставою для задоволення позову відповідно до встановлених обставин.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі ст. 129  ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.  

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2018р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. у справі № 910/2503/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          Н. М. Губенко 

Суддя                                                                                            І. В. Ткач