П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
18 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/916/18
Провадження № 11-295заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Золотнікова О. С., 
суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Мамонової І. В.,
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_1 , 
представник відповідача - Лисюк М. О.,
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року (судді Хохуляк В. В., Васильєва І. А., Пасічник С. С., Ханова Р. Ф., Юрченко В. П.) у справі № 9901/916/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 щодо визнання судді Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 таким, що не відповідає займаній посаді, та внесення до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) подання з рекомендацією про звільнення з посади.
На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання оскаржуваним рішенням ВККС його визнано таким, що не відповідає займаній посаді судді Апеляційного суду Одеської області, та вирішено внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення його з посади судді. Проте вказане рішення Комісії є необґрунтованим і невмотивованим, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, на порушення вимог закону в резолютивній частині оскаржуваного рішення міститься рекомендація про звільнення його з посади судді, що є використанням відповідачем повноважень не у спосіб, визначений законом. Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено, за яким саме критерієм позивач не відповідає займаній посаді, не наведено жодної аргументації щодо рівня встановлених балів.
Позивач вказує на те, що ВККС в оскаржуваному рішенні зазначила, що поведінка судді ОСОБА_2 у період з 2012 по 2017 роки не узгоджується з високими стандартами поведінки судді, проте Комісія не вказала, яка ж конкретно поведінка позивача у період з 2012 по 2017 рік не узгоджується з відповідними стандартами поведінки судді. До того ж за вказаний період ОСОБА_2 до будь-якої відповідальності не притягувався, відповідно до довідки за результатами перевірки, передбаченої Законом України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682-VII), було встановлено, що позивач у декларації вказав достовірні відомості щодо наявності майна, його вартості, доходів та витрат, які відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.
За висновками Комісії, недоброчесність судді ОСОБА_2 пов`язана виключно з недоліками при заповненні декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, однак, ці недоліки ніяких правових наслідків не потягли, оскільки під час співбесіди було встановлено, що ні майновий стан позивача, ні майновий стан членів його родини протягом дослідженого ВККС періоду не змінювався. При цьому в рішенні Комісії наведений лише перелік засобів встановлення відповідності судді займаній посаді (результати іспиту, тестування, дослідження досьє, співбесіди), проте відсутні мотиви для прийняття рішення щодо кожного з вказаних критеріїв та аргументи ВККС на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивача й визначення саме виставленої кількості балів.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 13 лютого 2019 року відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вважає його незаконним і необґрунтованим, а також таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
На думку скаржника, рішення Комісії не містить мотивів і аргументів щодо його невідповідності критеріям професійної етики та доброчесності, передбаченим пунктами 8, 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення). Натомість у рішенні ВККС йдеться лише про неналежне заповнення позивачем декларацій щодо належного йому та членам його родини майна та доходів, що не може бути єдиною підставою для визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді. 
Висновки Комісії про неналежне дотримання позивачем вимог щодо доброчесності судді суперечать висновку про підсумки тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей в частині визначення рівня доброчесності та професійної етики судді, довідці про результати перевірки позивача, проведеної на виконання вимог Закону № 1682-VII, а також висновку податкового органу про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 вказаного Закону. 
ОСОБА_2 також зазначив, що чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо можливості скасування рішення Комісії у випадку звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. При цьому оскаржуване рішення ВККС у будь-якому випадку породжує правові наслідки для позивача, зокрема, впливає на його особисті немайнові права. 
На переконання скаржника, суд першої інстанції не надав правової оцінки його доводам щодо протиправності внесення Комісією подання з рекомендацією ВРП про звільнення ОСОБА_2 з посади судді.
На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 квітня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , а ухвалою від 14 травня 2019 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
28 травня 2019 рокуВККС подала до Великої Палати Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначила, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а вимоги позивача щодо його скасування безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню. На думку Комісії, позивач не навів в апеляційній скарзі жодного порушення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду норм матеріального чи процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення, а лише виклав суб`єктивні оціночні судження стосовно незгоди з процедурою проведення ВККС кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді. Суд першої інстанції у своємурішенні дійшов правильного висновку про те, що Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, рішення Комісії ухвалено повноважним складом, підписано всіма її членами зі складу, який провів кваліфікаційне оцінювання позивача, з дотриманням порядку проведення кваліфікаційного оцінювання судді, адже оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства, містить визначені законом підстави його ухвалення, а також мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про невідповідність судді ОСОБА_2 займаній посаді. У зв`язку з викладеним ВККС просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. Представник Комісії просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників позивача та відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи Комісії, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Суд першої інстанції установив, щоОСОБА_2 з квітня 1986 року по вересень 1990 року обіймав посаду судді Київського районного народного суду міста Одеси, з липня 1993 року по серпень 2001 року - судді Одеського обласного суду, а з серпня 2011 року - судді Апеляційного суду Одеської області. Постановою Верховної Ради України від 09 липня 2003 року обраний суддею безстроково.
Рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі судді Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 Вказаним рішенням запроваджено тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
14 лютого 2018 року позивач склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 69,3 бала, за результатами практичного завдання - 69 балів. ОСОБА_2 пройшов тестування особистих марально-психологічних якостей та загальних здібностей.
Результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит» затверджено рішенням Комісії від 26 лютого 2018 року № 28/зп-18. Цим рішенням суддю ОСОБА_2 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
За результатами засідання Комісії 23 квітня 2018 року оголошено перерву у проведенні співбесіди з позивачем. 
28 вересня 2018 року ВККС проведено співбесіду з суддею ОСОБА_2, за результатами якої Комісією встановлено, що суддя ОСОБА_2 у період з 2012 по 2017 роки неналежним чином виконував вимоги, визначені статтею 12 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання корупції» (далі - Закон № 3206-VI), статтею 46 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) щодо декларування свого майна та доходів, майна та доходів членів своєї сім`ї та пунктом 6 частини сьомої статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) щодо виконання вимог, встановлених законодавством у сфері запобігання корупції.
Комісія дійшла висновку, що встановлені під час оцінювання обставини вказують на те, що поведінка судді ОСОБА_2 у період з 2012 по 2017 роки не узгоджується з високими стандартами поведінки судді, які відповідно до статті 56 Закону № 1402-VIII є його обов`язком, та вказують на неналежне дотримання ним вимог щодо доброчесності судді. Суддя ОСОБА_2 набрав менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
На підставі викладеного ВККС рішенням від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 визначила, що суддя Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 638,3 бала; визнала суддю Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 таким, що не відповідає займаній посаді; вирішила внести подання до ВРП з рекомендацією про звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 .
Не погодившись із таким рішенням ВККС, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.
Установлених судом першої інстанції обставин справи її учасники не оспорюють.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду керувався тим, що: оцінка критеріїв компетентності, професійності та доброчесності, яка має на меті визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, покладена на членів Комісії і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності у прийнятті рішення; відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, дотримався вимог щодо діяльності суб`єктів владних повноважень, використавши власні дискреційні повноваження з метою, з якою вони встановлені законодавством; склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, був повноважним для його проведення; рішення підписано усім складом членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; суддя був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання; рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідного висновку.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з таких міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону№ 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно затверджено Положення та Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
Суд першої інстанції встановив, що рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі судді Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2
Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. 
За змістом пунктів 1, 2 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
Показники відповідності суддів критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
У пункті 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено максимально можливий бал оцінювання за кожним із критеріїв, зокрема: за критерієм компетентності - 500 балів (у т. ч. професійна компетентність - 300 балів, особиста компетентність - 100 балів, соціальна компетентність - 100 балів), за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
Згідно з положеннями частин другої і третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Порушуючи питання про скасування оскаржуваного рішення ВККС, позивач наполягає на його невмотивованості.
Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, постанови від 27 березня, 25 квітня, 12, 26 червня, 18 вересня 2018 року у справах № П/800/409/17, № 800/328/17, № 800/248/17, № 800/264/17, № 800/354/17 відповідно).
Так, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. 
Вмотивованість кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС у цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Оцінка критеріїв компетентності, професійності та доброчесності, яка має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, покладена на членів ВККС і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності у прийнятті рішення. Повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого колегіального органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою.
Зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що воно містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
У справі встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_2 із можливих 1000 балів набрав 638,3 бала.
Зокрема, за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрав 336,1 бала. При цьому за критерієм професійної компетентності ОСОБА_2 оцінено Комісією на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу ІІ Положення. За критеріями особистої та соціальної компетентності позивача оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6-7 глави 2 розділу ІІ Положення.
За критерієм професійної етики, оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Положення,  ОСОБА_2 набрав152 бали. За цим критерієм суддю оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди.
За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення, суддя набрав 150 балів. За цим критерієм суддю також оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди.
Під час дослідження досьє Комісія встановила, що: 
- у паперових деклараціях за 2012, 2013 та 2014 роки суддя у пункті «Б» розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» щодо майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта зазначив житловий будинок у м .  Одесі площею 262,70 кв. м. У паперовій декларації за 2015 рік у цьому ж розділі суддя вказав на праві власності у членів своєї сім'ї будинок у м. Одесі площею 267,4 кв. м. Водночас в електронній декларації за 2015 рік, розміщеній в Єдиному реєстрі декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суддя зазначив на праві власності своєї дружини будинок у м. Одесі площею 169,43 кв. м;
- у паперових деклараціях за 2012, 2013 та 2014 роки суддя ОСОБА_2 у пункті «Б» розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» щодо майна, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта зазначив земельну ділянку у м. Одесі площею 559 кв. м. У паперовій декларації за 2015 рік у цьому ж розділі суддя вказав земельну ділянку в м . Одесі площею 616 кв. м. Надалі в електронних деклараціях за 2015 та 2016 роки суддя таку земельну ділянку не зазначив. В електронній декларації за 2017 рік суддя ОСОБА_2 зазначив земельну ділянку у м. Одесі площею 559 кв. м у власності його дружини та вказав дату виникнення права власності - 29 грудня 2005 року;
- відповідно до інформації, зазначеній в анкеті судді ОСОБА_2, його донька ОСОБА_4 проживає у м. Рені Одеської області. В електронних деклараціях за 2016 та 2017 роки суддя ОСОБА_2 не зазначив ніякої інформації щодо перебування у його доньки ОСОБА_4 на праві власності та/чи користування будь-якого нерухомого майна (житла), у якому вона проживає у м. Рені;
- в електронній декларації за 2015 рік у розділі 2.2 «Інформація про членів сім'ї суб`єкта декларування» суддя ОСОБА_2 вказав: дружину ОСОБА_6 , дочку ОСОБА_4 , онука ОСОБА_8 та зятя ОСОБА_9 . Однак у паперовій декларації за 2015 рік (за той же період) членами сім'ї суддя ОСОБА_2 зазначив тільки свою дружину ОСОБА_6 . Надалі в електронній декларації за 2016 рік суддя ОСОБА_2 у розділі 2.2 «Інформація про членів сім'ї суб`єкта декларування» вказав: дружину ОСОБА_6 , дочку ОСОБА_4 , онука ОСОБА_8 та зятя ОСОБА_9 ;
- в електронних деклараціях за 2015, 2016 та 2017 роки суддя, декларуючи дохід у вигляді своєї заробітної плати та заробітної плати своєї сім'ї, джерелом цього доходу зазначив не відповідну установу, організацію чи підприємство, а себе та членів своєї сім'ї;
- в електронних деклараціях за 2015, 2016 роки, вказуючи право власності зятя ОСОБА_9 на 50 % квартири в м. Одесі площею 62,40 кв. м, суддя ОСОБА_2 не зазначив інших співвласників. В електронній декларації за 2017 рік суддя ОСОБА_2 у графі «Інформація щодо прав на об`єкт» не зазначив будь-якої інформації щодо розміру частки власності його зятя щодо зазначеної квартири.
З огляду на встановлені обставини в оскаржуваному рішенні ВККС дійшла висновків, що: суддя ОСОБА_2 у період з 2012 по 2017 роки неналежним чином виконував вимоги, визначені статтею 12 Закону № 3206-VI, статтею 46 Закону № 1700-VII щодо декларування свого майна та доходів, майна та доходів членів своєї сім'ї та пунктом 6 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII щодо виконання вимог, установлених законодавством у сфері запобігання корупції; суддя ОСОБА_2 . допустив систематичне недбале ставлення до обов`язку щодо декларування свого майна та доходів, майна та доходів членів своєї сім'ї.
Оскільки набрані позивачем 638,3 бала становлять менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, то висновок ВККС про невідповідність судді Апеляційного суду Одеської області  ОСОБА_2 займаній посаді є таким, що відповідає вимогам закону.
Перевіряючи наявність визначених у Законі № 1402-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВККС та відповідність його критеріям, передбаченим у статті 2 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно з`ясував, що кваліфікаційне оцінювання проводив повноважний склад членів ВККС, рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні і брали участь у його ухваленні, рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Отже, визначені у частині третій статті 88 Закону № 1402-VIII підстави, за яких рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути скасоване, - відсутні.
Водночас оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю з огляду на таке.
Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Частиною першою статті 3 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Отже, вирішення питання про звільнення судді з посади належить до компетенції саме ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
При цьому рішення ВККС щодо надання рекомендації може бути оскаржене виключно разом з рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Установлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде реалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 9901/731/18.
При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення ВККС від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.
Оскільки оскаржуване рішення ВККС в частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді не може бути предметом судового оскарження без рішення ВРП, ухваленого за відповідною рекомендацією, рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині. 
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене при правильному встановленні обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 319, 322 і 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28 вересня 2018 року № 1776/ко-18 у частині внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Апеляційного суду Одеської області - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.
3. В іншій частині рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв 
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                             Т. О. Анцупова                                                       О. Р. Кібенко
 
                                      С. В. Бакуліна                                                         Л. М. Лобойко 
 
                                      В. В. Британчук                                                     Н. П. Лященко
 
                                      Ю. Л. Власов                                                           О. Б. Прокопенко
 
                                      М. І. Гриців                                                              В. В. Пророк
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       О. М. Ситнік
 
                                      В. І. Данішевська                                                  В. Ю. Уркевич
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. Г. Яновська