Постанова
Іменем України
 
20 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 676/3293/18
 
провадження № 61-7828св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Подільський цемент»,
третя особа - Федерація профспілок Хмельницької області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 06 грудня 2018 року у складі судді Вдовичинського А. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 2019 рокуу складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У травні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Подільський цемент» (далі - 
ПАТ «Подільський цемент»), третя особа ? Федерація профспілок Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування рішення та наказів публічного акціонерного товариства «Подільський цемент», поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 01 січня 1995 року по день звільнення ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Подільський цемент» обіймаючи посади заступника начальника дільниці охорони та заступника начальника служби безпеки ПАТ «Подільський цемент» .
 
08 грудня 2017 року згідно наказу № 653 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників підприємства» було ліквідовано дільницю охорони підприємства. Підставою для даного наказу було рішення правління ПАТ «Подільський цемент» від 06 жовтня 2017 року, оформлене протоколом № 06-10/2017 року.
 
19 квітня 2018 року ПАТ «Подільський цемент» видав наказ № 120, яким позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
Відповідач розірвав трудовий договір з особистих мотивів, на підставі підроблених документів, з порушенням вимог частини другої статті 40, статей 42, 49-2 КЗпП України.
 
Горчинський с. Ф. просив визнати незаконним та скасувати рішення Правління ПАТ «Подільський цемент» від 06 жовтня 2017 року «Про проведення заходів, спрямованих на скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Подільський цемент», зокрема ліквідації охорони, оформлене протоколом № 06-10/2017 засідання Правління ПАТ «Подільський цемент» № 653 від 08 грудня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників» та наказ № 120-к про його звільнення з роботи з посади заступника начальника служби безпеки дільниці охорони ПАТ «Подільський цемент»; поновити його на посаді заступника начальника служби безпеки дільниці охорони ПАТ «Подільський цемент»; стягнути з відповідача на користь позивача оплату за вимушений прогул 
з 19 квітня 2018 року по 18 травня 2018 року у розмірі 17 348,10 грн; стягнути з ПАТ «Подільський цемент» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника служби безпеки дільниці охорони 
ПАТ «Подільський цемент» допустити до негайного виконання.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача за скороченням відбулось без порушення вимог діючого трудового законодавства, відповідачем було дотримано всіх вимог чинного законодавства, у тому числу ознайомлення про наступне вивільнення, окрім того суд першої інстанції зазначає, що відповідно до змін в організації підприємства скороченню підлягала вся дільниця охорони, а посада менеджера безпеки та охорони підприємства на час попередження позивача про звільнення була зайнята.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
11 квітня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 06 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки зроблені судами попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи.
 
Доводи інших учасників справи:
 
22 травня 2019 року ПАТ «Подільський цемент» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив, у кому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року поновлено 
 ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 
2018 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 
2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.
 
У травні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
 
Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
 
Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
Установивши, що у відповідача дійсно мали місце ліквідація дільниці «Охорони» та скорочення штатів, ним додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, позивач попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення, що звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з посади відповідачем було проведено правомірно, з дотриманням вимог діючого законодавства, суди зробили правильний висновок про безпідставність позовних вимог.
 
Щодо доводів касаційної скарги:
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 21 лютого 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко