Постанова
Іменем України
 
19 червня 2019 року
м. Київ
справа № 210/2626/16-ц
провадження № 61-30121св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року в складі судді Літвіненко Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ            КБ «ПриватБанк») про витребування майна.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ 21099, який придбано за кредитні кошти, які отримані нею за кредитним договором, укладеним 11 травня 2004 року між сторонами.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором позивач надала в заставу автомобіль ВАЗ 21099, про що між сторонами                11 травня 2004 року укладено договір застави рухомого майна.
Під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою             статті 358, частиною третьою статті 358 КК України, постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня         2007 року автомобіль ВАЗ 21099 був визнаний речовим доказом та вилучений, а 26 березня 2007 року переданий на зберігання                                             ПАТ КБ «ПриватБанк».
Разом з тим, постановою слідчого від 28 березня 2007 року автомобіль ВАЗ 21099 виключено зі списку речових доказів, а постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області          від 01 лютого 2008 року кримінальне провадження за частиною першою             статті 358, частиною третьою статті 358 КК України щодо ОСОБА_1 закрито та звільнено її від кримінальної відповідальності.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави залишено без змін рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня             2014 року, якими відмовлено у задоволенні заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог.
Вказувала, що на даний час відпали всі правові підстави як в кримінальному, так і в цивільному провадженнях для знаходження належного їй на праві власності автомобіля на зберіганні у відповідача. Відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути спірний автомобіль позивачу.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила витребувати автомобіль ВАЗ 21099 з незаконного володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» та повернути його позивачу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено. 
Витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» належний ОСОБА_1 на праві приватної власності автомобіль ВАЗ 21099 та повернуто вказаний автомобіль ОСОБА_1 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн, витрати на правову допомогу - 2 000 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні правові підстави для утримання відповідачем належного позивачу майна - автомобіля ВАЗ 21099, оскільки в цивільному процесі ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні його вимог про звернення стягнення на належний позивачу автомобіль, а в рамках кримінального провадження автомобіль позивача був виключений з числа речових доказів.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня            2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що, встановивши, що у відповідача відсутні правові підстави для обмеження ОСОБА_1 як власника у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном - автомобілем ВАЗ 21099, та утримання його відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у відповідача правових підстав для утримання відповідачем майна позивача та наявність підстав для задоволення позову відповідно до вимог статті 387 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами укладено кредитний договір, забезпечений заставою спірного автомобіля. Позичальник не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому з`явилась прострочена заборгованість, позичальник щомісячно допускає прострочену заборгованість, тобто не сплачує заборгованість. 
Пунктом 17.10 договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язується передати предмет застави заставодержателю у заклад за актом прийому-передачі, що підписується сторонами.
Позивачем порушено передбачений договором порядок погашення заборгованості, його вимога в частині витребування майна із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягає, а дії відповідача передбачені та узгоджуються з чинним законодавством та договором застави.  Також суди безпідставно стягнули витрати на правову допомогу.
Доводи інших учасників справи
У січні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що оскаржувані судові рішення є законними та справедливими.
Щодо позивача закрите кримінальне провадження, постановою слідчого автомобіль ВАЗ 21099 виключено зі списку речових доказів та повернуто його законному власнику. Судовими рішеннями, які набрали законної сили відмовлено у задоволенні позову банку про звернення стягнення на вказаний автомобіль.
Отже, відпали всі правові підстави для знаходження належного їй на праві власності автомобіля на зберіганні у відповідача. Відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути спірний автомобіль позивачу. Позивач як власник має право на витребування свого майна.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
24 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 11 травня 2004 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 31 716 грн на придбання автомобіля на строк до 10 травня 2008 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, ОСОБА_1 за договором застави від 11 травня 2004 року передала банку в заставу придбаний автомобіль ВАЗ 21099, який належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 08 травня 2004 року.
Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по сплаті щомісячних платежів за вищевказаним кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 41 729,98 грн, яку стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року.
Суди також встановили, що на початку 2007 року за заявою Криворізького філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» прокуратурою міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого статтями 190, 358 КК України. 
Під час проведення досудового розслідування (20 березня 2007 року) слідчий визнав автомобіль ВАЗ 21099 речовим доказом та вилучив його, а 26 березня 2007 року передав цей автомобіль на зберігання ЗАТ КБ «ПриватБанк».
Постановою слідчого прокуратури міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року зазначений автомобіль виключений зі списку речових доказів у кримінальній справі.
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2008 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України закрито та її звільнено від кримінальної відповідальності.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня               2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року, скасовано рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до       ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21099, з інших підстав.
ОСОБА_1 01 березня 2016 року звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою повернути належне їй рухоме майно - автомобіль ВАЗ 21099, що знаходиться на зберіганні у відповідача, в чому їй на підставі листа                             від 17 березня 2016 року відмовлено з підстав наявності у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України).
Частиною другою статті 321 ЦК України визначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як встановлено вище, позивач була обмежена у здійсненні права власності щодо належного їй рухомого майна - автомобіля ВАЗ 21099 з підстав передбачених статтями 78, 79 КПК України 1960 року у зв`язку з визнанням його речовим доказом у кримінальній справі, що й стало підставою для передачі автомобіля на відповідальне зберігання ЗАТ КБ «ПриватБанк».
Постановою слідчого прокуратури міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року спірний автомобіль виключений зі списку речових доказів у кримінальній справі, а постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2008 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито та її звільнено від кримінальної відповідальності.
Разом з тим, судовими рішеннями у цивільній справі, які набрали законної сили, відмовлено у задоволенні позову банку про звернення стягнення на вищевказаний автомобіль.
Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що відсутні правові підстави для утримання відповідачем належного позивачу майна - автомобіля ВАЗ 21099, оскільки в цивільному процесі ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні його вимог про звернення стягнення на належний позивачу автомобіль, а в рамках кримінального провадження автомобіль позивача був виключений з числа речових доказів.
Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про законність утримання банком автомобіля з підстав, передбачених пункту 17.10 укладеного між сторонами договору застави, оскільки відповідно до умов наведеного договору застави у випадку порушення заставодавцем зобов`язань за кредитним договором передбачається передача на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі автомобіля заставодавцем в заклад на зберігання заставодержателю.
Матеріали справи не містять доказів, що автомобіль було передано добровільно ОСОБА_1 у заклад на виконання умов пункту 17.10 договору застави від 11 травня 2001 року. Крім того, цей факт заперечувала й сама позивач, наполягаючи на примусовому вилученні в неї автомобіля.Отже, доводи касаційної скарги в цій частині також не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо порушення судами вимог закону під час стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вирішено питання розподілу судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України. Витрати на правову допомогу підтверджені зібраними у справі доказами, зокрема договором про надання юридичних послуг та квитанцією прибуткового касового ордеру.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк