Постанова
Іменем України
 
28 серпня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 758/3693/17-ц
провадження № 61-25466св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., Поліщук Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У березні 2017 року Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО «УААСП», агентство) звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - ТОВ «ТРК «Студія 1+1») про стягнення компенсації за порушення майнових прав.
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до договорів на управління майновими авторськими правами від 12 червня 2015 року № 16234 та 
від 31 березня 2015 року № 41567 ДО «УААСП» на колективній основі управляє майновими правами суб`єктів авторського права ОСОБА_2 (автор тексту) та ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем авторських прав на твори автора ОСОБА_3 (автор музики).
 
Зазначав, що за приписами статей 47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ДО «УААСП» управляє виключними майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання творів авторів (в тому числі шляхом публічного виконання), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, вчиняє дії, пов`язані з захистом порушених авторських прав. 
 
Разом з тим, 28 січня 2017 року ДО «УААСП» було виявлено, що в період часу 
з 14 год. 50 хв. до 14 год. 53 хв. ТОВ «ТРК «Студія «1+1» було порушено виключні майнові права позивачів шляхом здійснення без договірного публічного сповіщення твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні ОСОБА_4. Автор тексту зазначеного твору є ОСОБА_2 , а композитор - ОСОБА_3 , спадкоємцем авторських прав якого є ОСОБА_1 .
 
Посилаючись на те, що ні ДО «УААСП», ні автори твору не давали згоду 
ТОВ «ТРК «Студія «1+1» на публічне сповіщення музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в інтересах ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 компенсацію за порушення майнових прав у розмірі 
по 51 200,00 грн кожному, що в сумі становить 102 400,00 грн.
 
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ТРК «Студія «1+1» на користь ДО «УААСП» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 102 400,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності використання твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», виключні майнові авторські права на який знаходяться в колективному управлінні 
ДО «УААСП». Враховуючи те, що використання відповідачем спірного твору відбулось без дозволу суб`єкта майнових авторських прав або договору з організацією колективного управління, та без сплати авторської винагороди, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в інтересах авторів твору компенсації за порушення авторських прав, розмір якої ,з урахуванням принципу справедливості, добросовісності, розумності, правильно визначений позивачем.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу 
ТОВ «ТРК «Студія «1+1» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ДО «УААСП» в інтересах ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТРК «Студія «1+1» на користь ДО «УААСП» в інтересах ОСОБА_2 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 51 200,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що 08 червня 2017 року між Іноземним підприємством «1+1 Продакшн» (далі - ІП «1+1 Продакшн») та ОСОБА_1 було укладено ліцензійний договір, відповідно до Додатку 1 до цього договору ОСОБА_1 передала компанії право використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1)» у період з 01 січня до 31 грудня 2017 року. 
 
Враховуючи те, що зазначеним вище договором з ОСОБА_1 врегульовано право на публічне сповіщення твору 28 січня 2017 року, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги в її інтересах задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідачем не надано доказів врегулювання публічного сповіщення твору із автором тексту ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ДО «УААСП» в інтересах ОСОБА_2 компенсації за порушення авторських прав у розмірі 51 200,00 грн.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників
 
У листопаді 2017 року ТОВ «ТРК «Студія «1+1» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Вказує на те, що докази, які містяться в матеріалах справи є суперечливими, оскільки позивач стверджує, що трансляція твору відбувалась в ефірі 28 січня 2017 року, проте створення відеозапису на диску, який наданий позивачем як доказ, відбулося 31 січня 2017 року. Акт фіксації публічного сповіщення твору від 28 січня 2017 року також не є належним доказом у справі, оскільки він не містить інформації про джерело відтворення ефіру, частоту, територію та інші данні, які є необхідними для встановлення факту порушення авторських прав саме з боку відповідача. 
 
У касаційній скарзі відповідач також стверджує, що в ефірі телеканалу не було відтворено саме цей твір. При цьому виробником аудіовізуального твору є
ІП «1+1 Продакшн», яке, уклавши відповідний договір з автором твору, використала його під час ефіру телепроекту «Голос країни - 7». Також зазначає, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог ДО «УААСП» в інтересах ОСОБА_1 та відмовляючи і цій частині у задоволенні позову, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до статті 13 Закону України «Про авторське право та суміжні прав» музичний твір з тексом є цілісним об`єктом, а тому укладаючи договір з ОСОБА_1 відповідач врегулював питання використання всього твору, а не лише його музики.
 
У грудні 2017 року ДО «УААСП» подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, доводи касаційної щодо недоведеності позивачем відтворення твору в ефірі ТОВ «ТРК «Студія «1+1» 28 січня 2017 року спростовуються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи. Безпідставними є також посилання відповідача на правомірне використання твору на підставі ліцензійного договору від 08 червня 
2017 року, оскільки відтворення твору врегульовано лише з автором музики не може здійснюватись без погодження з автором тексту.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2016 року провадження № 61-25466ск18 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем авторських прав на твори ОСОБА_3 
 
31 березня 2015 року між ДО «УААСП» і ОСОБА_1 було укладено договір на управління майновими авторськими правами спадкоємця. 
 
За пунктом 2.1 зазначеного договору спадкоємець доручив ДО «УААСП» здійснювати колективне управління майновими авторськими правами на твори (як на ті, що зареєстровані в ДО «УААСП» до підписання договору, так і на ті, що будуть зареєстровані під час дії цього договору. Спадкоємець доручає агентству дозволяти або забороняти використання творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами передбаченими в п. 3.1 даного договору.
 
ДО «УААСП» самостійно не здійснює комерційне використання прав, що передаються спадкоємцем за договором (пункт 2.5 Договору).
 
Відповідно до пункту 7.2 вказаного вище договору, у випадку виявлення порушень авторських прав спадкоємця на твори, переданих в колективне управління агентства, останнє має право пред`являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав спадкоємця та реалізації своїх повноважень з управління майновими правами відповідно цього договору.
 
12 червня 2015 року між ДО «УААСП» та ОСОБА_2 було укладено договір на управління майновими авторськими правами автора, умови якого є ідентичними з умовами договору, укладеного між ДО «УААСП» та ОСОБА_1 
 
Також судами встановлено, що зокрема, умовами зазначених вище договорів 
від 31 березня 2015 року та від 12 червня 2015 року передбачено, що автори музичного твору: ОСОБА_2 (автор тексту) та ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_3 - автора музики) передали в колективне управління виключні майнові права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1».
 
28 січня 2017 року представником позивача в період з 14.50 год. до 14.53 год. було здійснено фіксацію публічного сповіщення творів, які використовувались відповідачем ТОВ «ТРК «Студія 1+1» без дозволу (договору) з авторами твору та належать до репертуару позивача, про що складено акт. 
 
08 червня 2017 року між ІП «1+1 Продакшн» та ОСОБА_1 було укладено ліцензійний договір, відповідно до пункт 1.1 якого правовласник надає компанії у користування невиключні майнові авторські права (невиключну ліцензію) на використання творів і/або невиключні майнові суміжні права (невиключну ліцензію) на використання фонограм, перелік яких зазначений у відповідних додатках до цього договору. Права надаються без передачі права власності, володіння, відчуження або будь-якого іншого розпорядження творами і/або фонограмами, для використання способами, зазначеними в п. 1.2 договору, протягом терміну дії, зазначеного у відповідних додатках, і на території, зазначеній в пункті 1.3 даного договору. За використання твору компанія зобов`язувалась сплатити правовласнику авторську винагороду.
 
Відповідно до додатку 1 до зазначеного вище ліцензійного договору від 08 червня 2017 року правовласник передала компанії право використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1)» на термін з 01 січня до 31 грудня 2017 року. При цьому, за пунктом 4 додатку 1 вищевказаного договору, керуючись частиною третьою статті 631 Цивільного Кодексу України (далі -ЦК України), сторони домовились, що положення даного Додатку № 1 поширюють свою дію на відносини сторін, що виникли до його підписання, а саме з 01 січня 2017 року. Про передачу прав за вищевказаним договором був складений акт від 08 червня 2017 року.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).
 
Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.
 
Згідно зі статтею 45 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.
 
Пунктом «г» частини першої статті 49 кону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що організації колективного управління повинні вчиняти від імені суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб`єктів.
 
Використання твору без дозволу суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом «а» статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за яке згідно з пунктом «г» частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.
 
Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону «Про авторське право і суміжні права»); шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. 
 
Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК України, стаття 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). 
 
Зокрема, первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. 
 
Відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об`єкту авторського права і (або) суміжних прав. 
 
При вирішенні таких спорів слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.
 
Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. 
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права»  авторське право на твір, створений у співавторстві, належить всім співавторам незалежно від того, чи утворює такий твір одне нерозривне ціле або складається із частин, кожна з яких має самостійне значення. Якщо твір, створений у співавторстві, утворює одне нерозривне ціле, то жоден із співавторів не може без достатніх підстав відмовити іншим у дозволі на опублікування, інше використання або зміну твору. Винагорода за використання твору належить співавторам у рівних частках, якщо в угоді між ними не передбачається інше.
 
Частиною третьою статті 436 ЦК України передбачено, що відносини між співавторами можуть бути визначені договором. У разі відсутності такого договору авторське право на твір здійснюється всіма співавторами спільно. 
 
За змістом частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 60 ЦПК України  передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Встановивши, що ТОВ «ТРК «Студія «1+1» було порушено виключні майнові права  ОСОБА_2 шляхом здійснення без договірного публічного сповіщення твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ДО «УААСП», яка на колективній основі управляє майновими правами суб`єктів авторського права в інтересах ОСОБА_2 (автор тексту) компенсації, розмір якої визначено відповідно до принципів виваженості, справедливості та співмірності. Доказів врегулювання публічного сповіщення твору із автором тексту ОСОБА_2 відповідачем не надано.
 
Доводи касаційної скарги про те. що уклавши 08 червня 2017 року з ОСОБА_1 ліцензійний договір, ІП «1+1 Продакшн» було врегульовано публічне сповіщення твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» як цілісного об`єкта, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом статті 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та статті 436 ЦК України кожний із співавторів має право на власний розсуд використовувати лише створену ним частину твору, що має самостійне значення, однак розпорядження твором в цілому обумовлюється спільною згодою всіх співавторів.
 
Таким чином, ліцензійний договір про використання створеного у співавторстві твору має бути укладений з усіма співавторами цього твору незалежно від того, чи є співавторство нероздільним (коли об`єкт за своїм змістом не може бути персоніфікований), чи співавторство може бути розділеним на авторство окремих частин твору. Укладення ж договору про розпорядження авторськими правами на спільний твір лише одним із авторів є можливим за наявності в останнього довіреності від інших співавторів.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що створення аудіовізуального твору на телепроекті «Голос Країни - 7» було здійснено ІП «1+1 Продакшн», що виключає вину відповідача, є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено, що сповіщення твору відбулось саме відповідачем ТОВ «ТРК «Студія 1+1», що було зафіксовано ДО «УААСП» в акті від 28 січня 2017 року.
 
Інші доводи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик