Постанова
Іменем України
13 червня 2019 року
м. Київ
справа № 212/6925/16
провадження № 61-22010св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Пустовіта О. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі -            ПАТ «Кривбасзалідрудком»), вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі           640 000 грн, завдану ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходів фізичних осіб. 
Позов мотивовано тим, що висновком МСЕК від 01 червня 1995 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності по хронічній полірадикулопатії в розмірі 65% та другу групу інвалідності, в подальшому він проходив чергові огляди й останнім оглядом МСЕК від 20 травня 2008 року йому встановлено 55% втрати професійної працездатності по хронічній полірадикулопатії, а також третю групу інвалідності безстроково.
Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушення керівництвом підприємства, де він працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, вважає, що заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Розмір моральної шкоди оцінив у            640 000 грн, посилаючись на те, що таким відшкодуванням хоча б частково компенсує завдану йому моральну шкоду. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого                   2017 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі                30 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, що відповідно до статей 153, 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що правильно визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про їх врегулювання положеннями статті 237-1 КЗпП Українив редакції від 13 січня 2000 року, не врахував, що правовідносини з відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконання трудових обов`язків регулюються законодавством, чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування такої шкоди, яке настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки, позивачу первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності 01 червня 1995 року в розмірі 65% по хронічній дискогенній полірадикулопатії, що підтверджується витягом з акту огляду у ЛТЕК, то правовідносини сторін повинні регулюватися законодавством, чинним саме на день встановлення стійкої втрати професійної працездатності, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 з відповідними змінами на час виникнення спірних правовідносин.
Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював позивач, тим самим порушив частину другу статті 152 КЗпП України, статті 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання позивачем професійного захворювання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач, як правонаступник ВО «Кривбасруда», має нести відповідальність за відшкодування моральної шкоди. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди 30 000 грн, визначений судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, й правомірно стягнутий з відповідача                ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, крім наведеного, виходив з того, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач, є ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця, не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник             ДВО «Кривбасруда», повинно нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, ПАТ «Кривбасрудком», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.   
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що втрата професійної працездатності позивачем мала місце в різні періоди й врегулювання спірних правовідносин повинно здійснюватися у відповідності до законодавства, діючого на час встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, тобто у відповідності до діючих на той період Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472.
Позивачем не дотримано поряду розгляду спору про відшкодування моральної шкоди, тобто попереднього звернення з заявою про відшкодування моральної шкоди до комісії по трудовим спорам підприємства, пропущено строк позовної давності, не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, а тому підстави для її відшкодування відсутні.
Судами не враховано, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі, оскільки він не є правонаступником прав та обов`язків шахти «Гігант-Дренажна» ВО «Кривбасруда», створеної на базі шахти «Гігант», де працював позивач, яка увійшла до складу ліквідованого в подальшому             ДП «Кривбасгідрозахист», а отже не може нести відповідальність за дії її вказаного роботодавця. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року         № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На підставі наведених норм, касаційні скарги разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Право на отримання відшкодування за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці.
Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 440-1 ЦК УРСРв редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 07 червня 1995 року встановлено, що професійне захворювання з діагнозом хронічна дискогенна полірадикулопатія позивач отримав внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на шахті «Гігант» ВО «Кривабсруда», правонаступником якого є відповідач.
Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: 
Висновком МСЕК від 29 травня 1995 року позивачу первинно встановлено           65 % втрати професійної працездатності та 2 група інвалідності, 01 червня 2008 року встановлено 55 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності.
Установивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ВО «Кривбасруда», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, який не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював позивач, чим порушив частину другу статті 152 КЗпП України, статті 17          Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання позивачем професійного захворювання, суди попередніх інстанцій правильно виходили із доведеності факту завдання позивачу моральної шкоди та дійшли обґрунтованого висновку про покладення обов`язку по її відшкодування на відповідача, як правонаступника усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахував конкретні обставини справи, ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який поступово зменшився з 65% до 55%, як і група його інвалідності з другої на третю групу, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов`язаних з виникненням професійного захворювання, його моральні та фізичні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, та з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 30 000 грн.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, встановив, що шахта «Гігант», як структурна одиниця не були виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, у зв`язку із чим, юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда», має нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.
Доводи касаційної скарги відповідача про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда», під час роботи на якій позивачем отримано професійне захворювання, є аналогічними аргументам апеляційної скарги та належним чином перевірені апеляційним судом, який їх мотивовано.
Так, доводи відповідача про те, що шахта «Гігант» як структурний підрозділ  ВО «Кривбасруда», де працював позивач, була ліквідована та                                 ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є його правонаступником, як такого, що передане до управління «Кривбасгідрозахист», апеляційним судом обґрунтовано відхилено, оскільки позивач на момент встановлення йому профзахворювання не працював на шахті «Гігант-Дренажна», яка була створена на базі ліквідованої шахти, а згодом була відокремлена та передана ДП «Кривбасшахтозакриття». 
Апеляційний суд, надав належну оцінку вказаним доводам та правильно виходив з того, що Управління «Кривбасгідрозахист» може нести відповідальність за шкоду, у тому числі й моральну, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я лише та виключно перед працівниками, які працювали на вказаних шахтах з 20 січня 1998 року, тобто саме з дня виділення вказаних структурних одиниць зі складу ДВО «Кривбасруда», правонаступником яких визначено Управління «Кривбасгідрозахист».
В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції. 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська