П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 квітня 2019 року
м. Київ 
 
Справа № 826/3269/18
Провадження № 11-100апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім футів» (далі - ТОВ «Сім футів») до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України (далі - ДП «НАІС»), третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
 
за касаційною скаргою ТОВ «Сім футів» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (судді Файдюк В. В., Мєзєнцев Є. І., Чаку Є. В.),
УСТАНОВИЛА: 
У лютому 2018 року ТОВ «Сім футів» звернулось до суду з адміністративним позовом до ДП «Інформаційний центр» та ДП «НАІС», в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати реєстраційний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) від 11 липня 2013 року № 41209926 щодо приватного обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна на забезпечення обов`язків боржника з повернення поворотної фінансової допомоги, підстава обтяження - договір застави майна від 2 червня 2013 року без номера;
- зобов`язати ДП «НАІС» вилучити зазначений реєстраційний запис із Реєстру.
На обґрунтування своїх вимог ТОВ «Сім футів» зазначило, що реєстраційний запис внесено з порушенням вимог Закону України від 18 листопада 2003 року                         № 1255-ІV«Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-ІV) та Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830, тому він підлягає скасуванню та вилученню.
Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 29 травня 2018 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1.
Цей же суд рішенням від 8 червня 2018 року адміністративний позов задовольнив. 
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ДП «НАІС» задовольнив частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 червня 2018 року скасував; провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та роз`яснив позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із такими судовими рішеннями, ТОВ «Сім футів» звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Позивач у касаційній скарзі наводить доводи про те, що не є боржником ОСОБА_1 , а оскаржувані реєстраційні дії вчинені протиправно: за відсутності заяви про реєстрацію обтяження, договору позики, договору застави тощо; тому вважає, що предметом оскарження у цій справі є лише протиправність реєстраційних дій, а отже спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
У відзиві на касаційну скаргу ДП «НАІС» просить залишити її без задоволення та стверджує, що відповідно до свого статуту не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, тому не може бути відповідачем у справі. ДП «НАІС» зазначає, що відповідальність за наявність запису про обтяження в Реєстрі несе саме обтяжувач. Крім того, ДП «НАІС» повідомляє, що спірний реєстраційний запис вилучено з реєстру 11 липня 2018 року за завершенням п`ятирічного терміну зберігання.
У відзиві на касаційну скаргу представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також просить залишити скаргу без задоволення та зазначає, що оскільки у справі є невирішений спір про право, то він не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 8 січня 2019 року відкрив касаційне провадження, а ухвалою від 6 лютого 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС, оскільки в касаційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення у зв`язку з порушенням правил предметної юрисдикції. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС, наведені в касаційній скарзі та відзивах на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 11 липня 2013 року реєстратором Київської обласної філії ДП «Інформаційний центр» внесено до Реєстру запис про приватне обтяження рухомого майна ТОВ «Сім футів» на забезпечення обов`язків боржника з повернення поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію 11 липня 2013 року за № 41209926 в Реєстрі обтяжувачем зазначено ОСОБА_1 , боржником - ТОВ «Сім футів»; розмір обтяження - 1 705 183 грн 75 коп., термін дії - до 11 липня 2018 року. Підставою обтяження рухомого майна зазначено договір застави майна від 2 червня 2013 року без номера.
ТОВ «Сім футів» звернулося до ДП «НАІС» щодо скасування обтяження рухомого майна, внесеного до Реєстру Київською філією ДП «Інформаційний центр», однак листом від 16 лютого 2018 року за № 662/03.2-15 йому було відмовлено та запропоновано звернутись щодо скасування обтяження рухомого майна до обтяжувача або нотаріуса, оскільки відповідач виконує виключно механічну функцію щодо внесення та виключення даних з Реєстру.
Позивач вважає дії щодо внесення запису про приватне обтяження рухомого майна ТОВ «Сім футів» до Реєстру протиправними, тому звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, Велика Палата Верховного Суду виходить із таких міркувань.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи(пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами суду апеляційної інстанції про те, що на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція адміністративних судів.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Реєстрація обтяження має на меті оголошення прав обтяжувача невизначеному колу осіб, які можуть прагнути набуття прав на майно. Правові наслідки реєстрації обтяження рухомого майна визначені статтею 12 Закону № 1255-ІV. За змістом цієї статті шляхом реєстрації обтяження обтяжувач, по-перше, може своїми діями унеможливити появу добросовісних набувачів прав на майно, у відносинах з якими обтяження не вважатиметься чинним; по-друге, встановити пріоритет свого обтяження. Зазначені наслідки є цивільно-правовими.
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про визнання протиправним та скасування реєстраційного запису чи зобов`язання вилучити реєстраційний запис має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на рухоме майно іншою особою, яка звернулася з відповідною заявою про реєстрацію приватного обтяження на це майно. При цьому належним відповідачем у такій справі є особа, щодо якої здійснено запис у Реєстрі як про обтяжувача рухомого майна. Участь ДП «Інформаційний центр», яке внесло відомості до Реєстру як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав позивача) у спорі не змінює цивільно-правового характеру спору.
Крім того, відповідно до Статуту ДП «НАІС», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2018 року № 106/5, предметом діяльності ДП «НАІС» є технічне та технологічне створення, запровадження, експлуатація програмно-експлуатаційних комплексів Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України. При цьому ДП «НАІС» діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності і функціонує як самостійний суб`єкт господарювання, на нього не покладено обов`язки виконання функцій та повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію обтяжень рухомого майна.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 1999 року № 1272 «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 2015 року № 424), а також наказу Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року № 1059/5 про «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» ДП «НАІС» визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.
Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ДП «НАІС» не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та законодавчо не уповноважене владно керувати поведінкою, зокрема, позивача. 
Також Велика Палата Верховного Суду виходячи з викладеного вище вважає, що спір у справі стосується цивільного права незалежно від того, здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства чи ні. 
Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію обтяжень рухомого майна безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього майна з третьою особою, яка не заперечує законності дій реєстратора щодо реєстрації обтяження рухомого майна, тому спір має приватноправовий характер. Залежно від суб`єктного складу сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та (або) апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене касаційну скаргу ТОВ «Сім футів» слід залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім футів» залишити без задоволення.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді:                                     Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна | І. В. Саприкіна
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
В. І. Данішевська | О .  С.
Ткачук О. Р . | Кібенко В. Ю . Уркевич
В. С. Князєв | О. Г. Яновська
Л. М. Лобойко |