Постанова
Іменем України
19 червня 2019 року
м. Київ
справа №2-2655/11-ц                                          
провадження №61-27211св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - ОСОБА_1, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В.,Соколової В. В.,
учасники справи:
заявник - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
заінтересована особа - ОСОБА_1,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень), заінтересована особа - ОСОБА_1, у якій просить  визнати рішення державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження неправомірним; визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 07 квітня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва № 2-2655/11 та відкрити виконавче провадження.
2.   Скарга мотивована тим, що у Відділі примусового виконання рішень на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий 13 травня 
2014 року  Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 475 113,19 грн та судових витрат за рішенням суду, яке набрало законної сили 15 липня 2013 року. 
3.   07 квітня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження став пропуск стягувачем встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначеного 
статтею 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
4.   Дії державного виконавця по відмові у відкритті виконавчого провадження заявник вважає такими, що не відповідають чинному законодавству України, оскільки виконавчий лист пред`явлено до виконання у строк, зазначений Законом, зважаючи на положення статті 23 Закону України від 21 квітня 
1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
5.   Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у складі суддіЮзькової О. Л.  скаргу задоволено частково.
6.   Визнано неправомірним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07 квітня 2016 року, скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07 квітня 
2016 року. У задоволенні решти скарги відмовлено.
7.   Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий документ подавався стягувачем до виконання протягом 2014-2016 років, доказів, які б свідчили про те, що стягувач пропустив встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання під час розгляду скарги, отримано не було.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
8.   Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 
від 16 серпня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу  ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення.
9.   Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд не звернув увагу на ту обставину, що стягувачу також неодноразово було відмовлено у відкритті провадження ще до 05 квітня 2016 року саме за пропуском строку встановленого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що виключає можливість саме за вказаної обставини вважати, що пред`явленням виконавчого листа до виконання його строк перервався відповідно до статті  23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
10.   У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
11.   Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд неналежним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та неправильно трактував вимоги законодавства, чим порушив норми матеріального права, зокрема: статті 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин», та норми статей 57, 58, 213, 383 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами.
 
Доводи інших учасників справи
 
12.   Заперечення на касаційну скаргу не надано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
13.   Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.
14.   15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
15.   Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
16.   Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
17.   У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
18.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
19.   Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
20.   Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
21.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
22.   17 жовтня 2012 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 475 113,19 грн та судові витрати.
23.   13 травня 2014 року на виконання вказаного рішення суду, видано виконавчий лист із зазначенням дати набрання рішення законної сили 15 липня 2013 року та строку пред`явлення виконавчого листа до виконання до 15 липня 2014 року.
24.   З відміток, виконаних різними державними виконавцями у виконавчому листі № 2-2655/11 вбачається, що 09 жовтня 2015 року, 13 листопада 2015 року у відкритті виконавчого провадження відмовлялось і на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
25.   05 квітня 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Відділу примусового виконання рішень з заявою про примусове виконання за виконавчим листом № 2-2655/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 475 113,19 грн та судових витрат за рішенням суду, яке набрало законної сили 15 липня 2013 року.
26.   07 квітня 2016 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень постановою відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
27.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
28.   Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
29.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
30.   Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
31.   У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
32.   Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
33.   Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
34.   Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
34.При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами.
35.   Відповідно до статті 383 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
36.   Згідно із статтею 387 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
37.   Крім того, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України в редакції, чинній на момент  розгляду справи місцевим та апеляційним судами, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси. 
38.   Незалучення до розгляду справи солідарного боржника  ОСОБА_2 позбавило суд можливості всебічно оцінити фактичні обставини справи, зокрема в частині пропуску чи відсутності пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, під час з`ясування чого необхідно враховувати наступне.
39.  Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлені в статті  22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
40.   Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
41.   Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
42.   Статтею 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовано випадки переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, зокрема, вказано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (пункт 1 частина перша статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
43.   При цьому, відповідно до чатини другої  2 статт 23 Закону України «Про виконавче провадження» у наведеній редакції, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
44.   За змістом положень статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.
45.   Аналіз матеріалів справи, зокрема, копія виконавчого листа 2-2655/11 свідчить, що згідно відміток різних державних виконавців даний виконавчий лист неодноразово подавався до виконання.
46.   Частково задовольняючи скаргу, місцевий суд указав, що протягом 2014-2016 років виконавчий документ неодноразово пред`являвся до виконання.
47.   Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні скарги, апеляційний суд категорично встановив пропуск стягувачем строку встановленого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки ще до 05 квітня 2016 року стягувачу неодноразово було відмовлено у відкритті провадження саме за пропуском строку.
48.   Матеріали справи не містять належним чином оформлених матеріалів виконавчих проваджень, в межах яких їх учасниками вчинялися дії, а державним виконавцем - відповідні виконавчі дії, які є предметом скарги.
49.   При розгляді скарги, суд не перевірив коли саме відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Наявна у матеріалах справи копія виконавчого листа в частині відміток виконавчих служб не чітка, матеріали виконавчих проваджень судом не досліджувались.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
50.   У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
51.   Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
52.   За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судові рішення ухвалені у справі   не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково. 
2. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та  ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року скасувати.
3. Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   І. В. Литвиненко
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   І. М. Фаловська