Постанова
Іменем України
 
26 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 365/200/16-ц
провадження №61-19261св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнясправу за позовом  публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у складі судді Хижного Р. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,
 
учасники справи:
позивач - відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
представник Горобей Ірина Сергіївна ,
відповідач - позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,

 ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 520,91 доларів США.
2.   Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 11 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством  «Альфа-Банк», яке переіменовано на ПАТ «Альфа-Банк», та 
ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 19 365,94 доларів США  на умовах, визначених договором, кінцевим стоком повернення коштів 11 січня 2020 року.
3.    ОСОБА_1 допустив утворення заборгованості, яка станом 
на 01 березня 2016 року становила 14 520,91 доларів США, яку позивач просить стягнути в судовову порядку.
4.   У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», у якому просив визнати кредитний договір, укладений 
11 січня 2008 року між ним та банком, недійсним, стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь переплачені ним кошти в сумі 5 015, 27 доларів США, що еквівалентно 128 859,07 грн, виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 12 січня 2008 року про державну реєстрацію застави рухомого майна за Договором застави від 11 січня 2008 року.
5.   Зустрічна позовна заява мотивована тим, що оспорений ним правочин не відповідає законодавству про валютне регулювання, оскільки для операцій з надання кредиту в іноземній валюті потребується крім генеральної ліцензії НБУ, також і індивідуальна ліцензія, яку банк на час укладення кредитного договору не мав, що суперечить Декрету Кабінету міністрів України  «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
6.   Вказував, що за умовами кредитного договору він отримав кредит у сумі 97 798 грн, що на час його видачі становило 19 365,94 доларів США. З наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем було сплачено на погашення кредиту та процентів за користування кредитом 24 381,21 долари США, що еквівалентно 
660 607,85 грн.
7.   Вважав, що є достатні підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8.       Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 
2016 року позов ПАТ«Альфа-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 520,91 доларів США, що еквівалентно 377 762,42 грн, з яких: 11 555,14 доларів США, що еквівалентно 300 607,72 грн заборгованість за кредитом; 2 965,77 доларів США, що еквівалентно 77 154,70 грн заборгованість по відсоткам. Вирішено питання розподілу судових витрат.  Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
9.       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини сторін випливають з кредитного договору. Позичальник допустив утворення заборгованості, тому є підстави для її стягнення в судовому порядку.
10.   Місцевий суд також дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав несправедливості його умов, оскільки сторони є вільними у виборі контрагентів, ризики коливання курсів валют несуть сторони. Позичальник Павлюченко О. І. погодився з умовами кредитного договору, в тому числі валютою кредиту та визначеною банком відсотковою ставкою. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
11.   Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено. Рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишено без змін.
12.   Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, встановлених судом, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства. Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13.   У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
14.   Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій фактично ігнорують наявні порушення з боку ПАТ «Альфа - Банк» Закону України «Про захист прав споживачів». 
15.   Поза увагою судів залишилось створення банком умов для можливості одностороннього порушення ним умов кредитного договору на свою користь, що прямо суперечить основним засадам цивільного законодавства України: неприпустимості позбавлення права власності, оскільки в даному випадку банком створені умови для надмірної виплати позичальником на користь банку у майбутньому належних позичальнику та поручителю грошових коштів; справедливості, оскільки позичальник не отримував готівкою кредитні кошти у іноземній валюті і не виносив їх з банку, оскільки ці кошти були перераховані з валютного на гривневий рахунок у цьому ж банку по діючому на той час банківському курсу, і перерахував автосалону гривні, не несучи жодних валютних ризиків; розумності, що випливає з неоднозначності умов кредитного договору, нерівності умов різних додатків до самого договору між собою, що унеможливлює однозначне правильне виконання позичальником умов кредитного договору.
 
Доводи інших учасників справи
16.   Інші учасники справи свої заперечення щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
17.   Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18.   Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
19.   У квітні 2018 року цивільна справа передана до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
20.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
21.   Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
22.   Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
23.   Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24.   11 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на кредитування в іноземній валюті на придбання автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, з кінцевим терміном повернення кредиту 11 січня 2015 року.
25.   19 серпня 2009 року закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк».
26.   28 січня 2009 року до кредитного договору внесено зміни, якими остаточна дата повернення кредиту визначена 11 січня 2020 року.
27.   Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 11 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , до якого також були внесені змін і доповнення, та заставою автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 .
28.   11 березня 2016 року на адресу ОСОБА_1 банк надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не була виконана.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
29.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
30.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
31.   Предметмо спору у справі, яка переглядається, є стягнення заборгованості за кредитним договором.
32.   Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.   
33.   Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
34.   Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
35.   Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
36.   У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України)
37.   Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
38.   Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
39.   Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
40.   Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
41.   При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
42.   Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
43.   Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до           статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
44.   За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
45.   Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
46.   Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
47.   Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
48.   Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 
49.   Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
50.   За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
51.   Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
52.   Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.
53.   Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України                     від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.
54.   Судом установлено, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору. Своїм підписом у договорі ОСОБА_1 підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування та його погодження з цими умовами, в тому числі щодо надання кредиту, валюти кредиту, відсоткової ставки, його погашення, розміру щомісячної сплати та ін. Тобто, до підписання договору ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та тривалий час без заперечень з боку останнього виконувався сторонами та до нього вносились зміни. На день укладення 11 січня 2008 року оспореного договору банк мав ліцензію НБУ від 03 грудня 2001 року, видану ЗАТ «Альфа-Банк» та 05 жовтня 2011 року видану ПАТ «Альфа-Банк» на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл від 03 грудня 2001 року на право здійснення валютних операцій.
55.   Матеріали справи не містять відомостей про те, що на момент укладення договору ОСОБА_1  заявляв додаткові вимоги щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, при цьому, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору. 
56.   Посилання ОСОБА_1 на його непроінформованість з умовами кредитування, спростовується відсутністю застережень та зауважень з його боку при укладенні спірного договору та частковим поверненням ним кредитних коштів разом із нарахованими відсотками, що свідчить про згоду зі всіма умовами кредитного договору.
57.    ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився з усіма умовами кредитного договору в цілому, і зокрема з умовами щодо валюти кредиту, про що свідчить його підпис на договорі та додаткових угодах.
58.   Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору.
59.   Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв`язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.
60.   Оскільки кредитний договір між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1  було укладено 11 січня 2008 року до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання вимог законодавства щодо надання кредиту в іноземній валюті.
61.   Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним Банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, мав право здійснювати операції з наданням кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декреті про валютне регулювання).
62.   У ході розгляду справи, суд дав належну оцінку умовам укладеного між сторонами кредитного договору та правильно виходив із відсутності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, заподіяння шкоди споживачу та порушення принципу добросовісності.
63.   Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень, ОСОБА_1  підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.
64.   Передбаченим пунктом 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.
65.   Встановивши, що позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним з підстав, передбачених статтею 203 ЦК України, оскільки умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими.
66.   При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
67.   Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
68.   Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
69.   Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
2. Рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 
2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 березня 
2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   В. С. Висоцька
Судді                                                                                              А. І. Грушицький
                                                                                                                 І. В. Литвиненко
                                                                                                                 В. В. Сердюк
                                                                                                                 І. М. Фаловська