Постанова
Іменем України
 
17 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 640/14146/16-ц
 
провадження № 61-16294св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,            Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Шпалер»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року у складі судді Ніколаєнко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області                    від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П.,                Колтунової А. І., Кругової С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Шпалер» (далі - ТОВ «Світ Шпалер») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вийшовши на роботу 26 серпня           2016 року, йому повідомили, що його звільнено з займаної посади вантажника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул. Зазначив, що у той же день йому було видано на руки трудову книжку з відповідною відміткою, проте копії наказу від 25 серпня 2016 року про звільнення надано не було. Вважав наказ про звільнення його з посади за прогул незаконним та необґрунтованим, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, порядок звільнення з посади, у зв'язку із тиском на нього з боку керівництва з метою примушування до написання заяви на звільнення за власним бажанням.
Наголошував на тому, що ним не було допущено прогулу, тому звільнення його з посади є незаконним та безпідставним.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ            від 25 серпня 2016 року № 1, поновити його на роботі на посаді вантажника,  стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та суму завданої моральної шкоди у розмірі                100 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги               ОСОБА_1 є необгрунтованими, а доводи, на які він посилався як на підставу позову є недоведеними. Суд першої інстанції зазначив, що після встановлення відсутності ОСОБА_1 02 серпня 2016 року на робочому  місці, керівництвом ТОВ «Світ Шпалер» на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яке не суперечить приписам статей 147-149 КЗпП України. За наступну відсутність на робочому місці без попередження 17 серпня 2016 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Посилання позивача на відсутність на робочому місці             17 серпня 2016 року у зв`язку з перебуванням у відпустці, погодженої з відповідачем, не підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є законними та обґрунтованими, зробленими на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи й наданих сторонами доказів.
Апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга позивача мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно встановили обставини справи та дослідили надані сторонами докази. Вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі припущень, перекручених доказів, а також без урахування наданих ним доказів.
Зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено статті 137, 173, 176 ЦПК України 2004 року, не надано право позивачеві та його представнику дати пояснення по суті заявлених вимог, відповідачем не виконано ухвали суду про витребування доказів, які, на думку заявника, мають значення для розгляду справи.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У серпні 2017 року голова комісії з ліквідації ТОВ «Світ Шпалер» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу позивача, у якому вказує, що  керівництво ТОВ «Світ Шпалер» було вимушено звільнити ОСОБА_1 з роботи у порядку статті 40 КЗпП України, оскільки він систематично порушував внутрішній розпорядок підприємства і трудове законодавство.
Зазначає, що суди попередніх інстанцій встановили всі обставини справи та правильно відмовили у задоволенні його позову за безпідставністю й недоведеністю.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу    Лідовцю Р. А.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
 
Відповідно до приписів статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною першою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
 
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу, оскільки був відсутнім на роботі 02 серпня 2016 року з 14:00 години до 18:00 години та 17 серпня 2016 року з 14:00 години до 18:00 години. Ці факти підтверджуються документами, долученими до матеріалів справи, зокрема, актами від 02, 03, 17, 18 серпня 2016 року (а. с. 22-28).
 
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
 
У наказі від 25 серпня 2016 року N 10 про звільнення позивача з роботи зазначено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади вантажника за неодноразове порушення трудової дисципліни, яке виявилося у відсутності його на роботі 17 серпня 2016 року.
При цьому в наказі вказано день прогулу, його час, попередні порушення та заходи дисциплінарного впливу, що були застосовані до нього.
 
Районний суд належно з`ясував у відповідача, який час відсутності позивача на роботі 17 серпня 2016 року він вважає прогулом та з яким пов`язував його звільнення.
 
Крім установлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальною обставиною для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.
 
Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, за яких відсутність на роботі ОСОБА_1 у зазначені дні, можна визнати поважними.
Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, районний суд правильно виходив з конкретних обставин справи і враховував докази, подані сторонами.
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судами порушено статті 137, 173, 176 ЦПК України 2004 року та не надано позивачеві та його представнику можливості надати пояснення по суті заявлених вимог, оскільки вони спростовуються журналом судового засідання від 24 листопада 2016 року (а. с. 81).
З огляду на те, що заявнику було відомо про процедуру ліквідації ТОВ «Світ Шпалер» та знаходження первинних документів у ліквідатора в іншому місті, колегія суддів відхиляє доводи заявника про невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів за його клопотаннями.
 
Апеляційний суд правильно відхилив аналогічний довід апеляційної скарги, вказавши, що рішенням суду першої інстанції встановлено всі обставини справи.
 
Оскільки звільнення заявника відбулося згідно норм КЗпП України, підстави для визнання недійсним наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі відсутні. Так само не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, оскільки не встановлено винних дій відповідача, які б могли свідчити про завдання душевних чи інших страждань позивачу.
 
Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Встановивши неодноразове порушення правил внутрішного розпорядку та положень трудового законодавства ОСОБА_1 , дослідивши дії керіництва ТОВ «Світ Шпалер» щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, дотримання положень трудового законодавства під час звільнення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що звільнення його з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України було незаконним та проведено з порушенням норм трудового законодавства не підтвердилися ні при розгляді справи у судах попередніх інстанцій, ні при перегляді справи Верховним Судом. 
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах трудового законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк