ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2019 року 
Київ
справа №645/5752/16-а
провадження №К/9901/33506/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у м. Харкові Бурди Юрія Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду постановлену 24 січня 2017 року, постановлену у складі судді Бершова Г. Є. 
І. Обставини справи
1.          У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора УПП у м. Харкові Бурди Юрія Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 26 листопада 2016 року інспектором УПП у м. Харкові відносно нього було винесено постанову серії АР №573025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
2.1.          Згідно постанови він 26 листопада 2016 року ОСОБА_1 об 11 год. 00 хв. проїхав перехрестя бул. Б. Хмельницького та пр. Московського в м. Харкові на  забороняючий «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України. Вважає постанову такою, що винесена всупереч вимогам законодавства України та з порушенням його прав, оскільки він правил дорожнього руху не порушував. 
3.          Фрунзенський районний суд м. Харкова ухвалою від 5 грудня 2016 року, позову заяву ОСОБА_2 повернув позивачу, як таку, що не підсудна цьому адміністративному суду.
4.          Позивач оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
5.          За текстом апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції позивач просив звільнити його від сплати судового збору.
6.          Суддя-доповідач Харківського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу на ухвалу Фрунзенського районного суду м.   Харкова від 5 грудня 2016 року залишив без руху, з підстав її невідповідності вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині необхідності надання документу про сплату судового збору. 
6.1. Апелянтові надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги у 10 календарних днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.
7.          Копію вказаної ухвали апелянт отримав 30 грудня 2016 року.
8.          Ухвалою від 24 січня 2017 року Харківський апеляційний адміністративний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.   Харкова від 5 грудня 2016 року з підстав невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
9.          Позивач, уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги ухваленим із порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
10.          У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду.
11.          Відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
ІІІ. Оцінка Верховного Суду
12.          Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
13.          Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
14.          Відповідно до статті 159 КАС України в редакції, яка була чинна на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
15.          За правилами частин другої статті 189 зазначеного процесуального закону отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження. 
16.          Згідно з реченням другим частини шостої статті 187 указаного Кодексу до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
17.          Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом України «Про судовий збір».
18.          Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
19.          Частиною четвертою статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.
20.          У частині четвертій статті 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, встановлені Законом України «Про судовий збір».
21.          За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» в редакцій, чинній до набрання чинності Законом України «Про судовий збір», державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.
22.          11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір», який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 КУпАП, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.
23.          Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення позивач звільняється від сплати судового збору. 
24.          У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
25.          Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
26.          Отже, у разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», не сплачується. При цьому позивачі у таких справах звільняються від сплати судового збору і при оскарженні судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.
27.          У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.
28.          Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (№ 21-1410а16), від 31 січня 2017 року (№ 298/1232/15-а), та постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року (№ 632/1929/16-а), від 19 червня 2018 року (№ 308/167/16-а) та інших.
29.          За такого правового регулювання помилковим є висновок судді-доповідача суду апеляційної інстанції про невідповідність апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.   Харкова від 5 грудня 2016 року вимогам частини шостої статті 187 КАС України, що потягнуло залишення апеляційної скарги без руху та подальше її безпідставне повернення.
30.          Частиною першою статті 353 КАС (в чинній редакції) закріплено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
31.          Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, касаційна скарга підлягає задоволенню, а згадане судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
ІV. Судові витрати
32.          З огляду на викладене, зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.           Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич