ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2019 року 
Київ
справа №809/2510/14
адміністративне провадження №К/9901/8200/18, К/9901/19316/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження   касаційні скарги   
Дочірнього  підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
та Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківський області 
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року (суддя Тимощук О.Л.) та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року (колегія у складі суддів: Гуляка В.В., Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.)   у справі № 809/2510/14 (876/11025/14) за позовом   Дочірнього  підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківський області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»       (надалі позивач, Підприємство) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із   заявою до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі відповідач, податковий орган) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень №0005801704, №0000042202, №0000032202, №0000022202 від 24 березня 2014 року.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000042202 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 553 186 грн, з яких за основним платежем в сумі 368 791 грн і за штрафними фінансовими санкціями в сумі 184 395 грн. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000032202 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 709 384 грн, з яких за основним платежем в сумі 472 923 грн і за штрафними фінансовими санкціями в сумі 236 461 грн. Визнано протиправним і скасовано   податкове повідомлення-рішення № 0000022202 в частині збільшення суми грошового зобов`язання внесків з податку на прибуток в розмірі 580 847 грн, з яких за основним платежем в сумі 387 231 грн і за штрафними фінансовими санкціями в сумі 193 616 грн, в решті задоволення позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року у справі 809/2510/14 (876/11025/14) постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року залишено без змін.
При розгляді справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що враховуючи подані відповідачем по кожному із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень розрахунки податкові повідомлення-рішення від 24 березня 2014 року, а саме: №0000042202 з податку на додану вартість, №0000032202 з авансових внесків з податку на прибуток, №0000022202 з податку на прибуток - в частині донарахування грошових зобов`язань по господарським операціям позивача з ТОВ «НБ -Україна» та приватним підприємцем ОСОБА_1 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню в цій частині. В задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки жодних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в решті їх частині, в тому числі, щодо скасування податкового повідомлення-рішення №0005801704 року по податку з доходів найманих працівників за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 28759,39 грн, позивачем не доведено.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Відзиви на касаційні скарги до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом з 17 грудня 2013 року по 30 січня 2014 року проведено планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 лютого 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт №985/09-15-22-02/31790584 від 5 березня 2014 року.
Згідно з висновками вищевказаного акту перевірки встановлено наступні порушення: 
- порушення вимог статей 3, 42, 207, 208 Господарського Кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку,  внаслідок чого встановлено відсутність поставок товарів (робіт, послуг), не підтверджено товарність операції, а також реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності;
- підпункту 14.1.11, підпункту 14.1.27 пункту 14.1, пункту 44.6 статті 44, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.6 статті 138, підпункту  139.1.9, підпункту 139.1.11. пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 412 890 грн, 
- підпункту 14.1.11, підпункту 14.1.27 пункту 14.1, статті 14, пункту 44.6 статті 44, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.6 статті 138, підпункту 139.1.9, підпункту 139.1.11. пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого перевіркою збільшено авансові платежі з податку на прибуток за період з січня 2013 року по лютий 2014 року на суму 951 400 грн;
- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 та пункту 201.4, пункту 201.5, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 373 427 грн.
- пункту 168.1, статті 168, пункту 171.2 статті 171 пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого, за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб нараховано пеню в сумі 113,88 грн;
- пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (недостовірне відображення даних у формі № 1ДФ за III, IV квартал 2012 року).
Крім цього, в результаті проведених перевірок філій ДП «Івано-Франківський облавтодор» донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 62 002,51 грн та пені за несвоєчасну сплату податку з доходів фізичних осіб в сумі 2 044,99 грн, встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі на суму 1 367 грн та не подання заяви на перереєстрацію зміни посадової особи, чим порушено пункт 66.4 статті 66 Податкового кодексу України.
Внаслідок вищенаведених порушень, виявлених за результатами перевірки, податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 24 березня 2014 року:
- податкове повідомлення-рішення № 0005801704, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями з податку з доходів найманих працівників на суму 28759,39 грн;
- податкове повідомлення-рішення № 0000042202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 560 141,00 грн, з яких за основним платежем в розмірі 373 427 грн та за штрафними санкціями в розмірі 186 714 грн;
- податкове повідомлення-рішення № 0000032202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 1 427 100,00 грн, з яких за основним платежем на суму 951 400 грн та 475 700 грн за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення  № 0000022202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 619 335,00 грн, з яких за основним платежем в сумі 412 890 грн та 206 445 грн за штрафними санкціями.
В касаційній скарзі позивач зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що за наслідками апеляційного перегляду постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року по справі №809/902/13-а за позовом Підприємства до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень №0000342206 та №0000332206 від 19 листопада 2012 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року №921/14/876 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Суд вважає за необхідне зазначити, що жодного посилання на вищезазначені рішення в тексті рішень судів першої та апеляційної інстанцій не має. Проте, постанова суду першої інстанції від 9 лютого 2016 року про часткове задоволення заяви позивача про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами підтверджує, що суд першої інстанції дійсно враховував судові рішення у справі №809/902/13-а. 
Ретельно дослідивши рішення суду першої інстанції, встановлено, що судом враховано подані податковим органом по кожному із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень розрахунки, і тільки там є посилання на акт перевірки № 10203/22-6/31790584 від 5 листопада 2012 року, висновки якого і переглядались в межах справи №809/902/13-а.
Натомість судами не встановлено які порушення виявлено при перевірці, за результатами якої складено акт № 10203/22-6/31790584 та чому суди при прийнятті рішення спираються на доводи податкового органу, викладені в зазначеному акті.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 травня 2014 року у справі №К/800/37303/14 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року №921/14/876 (№809/902/13-а), а справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі № 876/4669/15 (№809/902/13-а) рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року в адміністративній справі №809/902/13-а залишено без змін.
Крім того, частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Судами першої та апеляційної інстанції досліджено лише доводи позивача, в наслідок чого судами не досліджено в повному обсязі всі податкові повідомлення-рішення, оскаржені Підприємством.
Оцінюючи висновки податкового органу щодо безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «НБ - Україна», суди попередніх інстанцій встановили, що оплата за поставлений товар позивачем проводилась шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТзОВ «НБ - Україна», що підтверджується копіями платіжних доручень.
В той же час, судами не досліджено суми, які перераховано, та їх відповідність сумам, зазначеним у видаткових та податкових накладних. Акт звірки між сторонами в матеріалах справи відсутній.
Судами не досліджено дотримання порядку транспортування та зберігання нафти та нафтопродуктів.
За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційні скарги сторін в межах їх доводів, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.
Як встановлено частиною 1 статті 242 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 4 статті 9 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За правилами статті 341 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Дочірнього  підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»  та Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківський області задовольнити частково.
2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2014 року та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року   у справі № 809/2510/14 (876/11025/14)  скасувати та направити справу на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду