Постанова
Іменем України
 
19 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 405/4096/16
провадження № 61-28570св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів,
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда                        від 06 березня 2017 року у складі судді Іванової Л. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів:              Дьомич Л. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк), з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з банку на свою користь суму залишку коштів на його рахунку в розмірі 39 544, 60 грн, суму індексу інфляції в розмірі 6 517,97 грн, 3 % річних у розмірі 1 722,63 грн, збитки (упущена вигода) в розмірі 4 745,40 грн та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.
 
У червні 2015 року відповідач заблокував його рахунок, на якому знаходяться грошові кошти в сумі 39 544,60 грн, у зв`язку з перевіркою, яка мала б тривати             30 днів.  
 
12 червня 2015 року, 06 липня 2015 року та 22 жовтня 2015 року він звертався до банку з вимогою про усунення обмеження зі зняття готівки з його рахунку, а             12 березня 2016 року про видачу залишку коштів, однак відповіді не отримав.
 
26 лютого 2016 року позивач направив заяву про закриття карткового рахунку, та перерахування коштів на інший рахунок, однак відповідач відмовив в обслуговуванні картки.  
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ленінський районний суд м. Кіровограда рішенням від 06 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 39 544,60 грн залишку грошових коштів, 551,20 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми індексу інфляції в розмірі 6 517,97 грн, 3 % річних у розмірі 1 722,63 грн, збитків (упущена вигода) у розмірі 4 745,40 грн та 10 тис. грн моральної шкоди  відмовив.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач не надав належного та допустимого доказу щодо наявності законних підстав для блокування карткового рахунку позивача. Сторони не встановили строк виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим, твердження позивача про прострочення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як боржником, свого зобов`язання за договором є необґрунтованими. ОСОБА_1 не довів вини банку в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не навів факти, які б підтверджували заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача,  а тому підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн відсутні.             
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 30 серпня 2017 року рішення  Ленінського  районного  суду  м.  Кіровограда  від  06 березня 2017 року 
залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що обмежуючи клієнту доступ до його грошових коштів та проведення інших операцій з рахунком, банк порушує гарантоване Конституцією та іншими Законами України право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, 3 % річних, збитків (упущена вигода, користування банком чужими грошовими коштами) та відшкодування моральної шкоди не задоволені і в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржене.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда                        від 06 березня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року, і  ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з банку 39 544,60 грн, в інших частинах судові рішення залишити без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили та не надали правової оцінки доказам, неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, не перевірили, чи, звернувшись до суду з позовом про стягнення грошових коштів з банку, позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права відповідно до вимог статті 16 ЦК України.
Порушення норм матеріального та процесуального права судами, призвело до неправильного вирішення справи.
Діюче законодавство України дозволяє банкам зупинити дію рахунку та обмежувати право клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку у передбачених законом випадках та у випадках передбачених умовами укладеної між сторонами угоди.Дії банку у даному випадку повністю відповідають вимогам чинного законодавства та умовам договору, позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
13 березня 2017 року позиву грошові кошти у розмірі 39 544,85 грн видані готівкою у відділенні банку, а тому стягнення грошових коштів за рішенням суду та одночасне їх зняття коштів з рахунку позивачем призведе до подвійного стягнення, що завдасть збитків банку, а тому суд повинен був відмовити у задоволенні цих вимог.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із  Ленінського районного суду м. Кіровограда, зупинене виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року  № 2147-VIII   «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу  України,  Кодексу  адміністративного  судочинства  України та інших законодавчих актів»  касаційні скарги  (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А . Ю.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
ОСОБА_1 відкрив у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок                                № НОМЕР_1 , отримав золоту картку для виплат № НОМЕР_1 та відповідно до анкети-заяви від 06 березня 2015 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Підписуючи анкету-заяву позивач погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг 
12 червня 2015 року банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок позивача, з підстав проведення перевірки, яка проводиться службою безпеки банку.
На час блокування карткового рахунку, залишок коштів на рахунку                                      № НОМЕР_1 становив 39 544,85 грн, що підтверджується випискою з рахунку клієнта ОСОБА_1 за період з 01 червня 2015 року по 21 листопада                2016 року, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами-вимогами про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , шляхом розблокування рахунку.
26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з листом до голови правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просив терміново надати відповідь на його звернення, відновити його порушені права на користування та розпорядження грошовими коштами в розмірі 39 544,60 грн, а також розблокувати рахунок                 № НОМЕР_1 .
Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04 листопада 2015 року                                                 № 20.1.0.0.0/7-20151031/727 ОСОБА_1 надана відповідь, в якій зазначено, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНК має право: - відмовити клієнту без пояснення причин у випуску або перевидачі карти в разі надання ним в заяві неправильної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (пере випуску) карти цій особі; - призупинити дію карти, а також відмовити в продовженні строку дії карти в разі здійснення операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням карти або нанесеної на неї інформації; - призупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати карту) і/або визнати карту недійсною в разі порушення держателем або довіреною особою вимог законодавства України, умов Договору, Умов і Правил надання банківських послуг і/або в разі виникнення овердрафту; - призупинити або зупинити дію картки, відмовити в продовженні, заміні або видачі нової картки чи доручити будь-якому учаснику міжнародних платіжних систем вилучити карту, якщо: - держатель (довірена особа) зумисно неправильно повідомив банку про себе та/або свої відносини з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку та не враховані під час розгляду заяви на відкриття карткового рахунку; - держатель понад один раз допустив прострочення погашення мінімального обов`язкового платежу; - держатель понад один раз звертався в банк і блокував картку та при цьому за карткою, до моменту її фактичного блокування в системі авторизації та поміщення до стоп-листа, здійснювалися операції від яких пізніше держатель відмовився.
24 листопада 2015 року ОСОБА_1 повторно звернувся з листом до голови правління банку з вимогою негайно розблокувати його картковий рахунок                   № НОМЕР_1 , який є заблокований з червня 2015 року, на який                      10 грудня 2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідь                                                № 20.1.0.0.0/7-20151130/251, з обґрунтуванням, яке є аналогічним викладеному у відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04 листопада 2015 року                                                № 20.1.0.0.0/7-20151031/727, окрім того, ОСОБА_1 відмовлено у видачі виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , держателем якої він є, з мотивів виключення ризику розкриття банківської таємниці.
26 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління банку із заявою про закриття рахунку, в якій просив закрити картковий рахунок                        № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його ім`я, залишок грошових коштів, що знаходяться на рахунку, який закривається, перерахувати за наданими реквізитами: отримувач ОСОБА_1 , р/р НОМЕР_2 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, а також після перерахування коштів та закриття рахунку, просив видати довідку про закриття вказаного рахунку.
Листом від 14 березня 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160303/205 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 відмовлено в обслуговуванні його картки.
З 12 червня 2015 року і на час розгляду справи у суді першої інстанції рахунок ОСОБА_1 заблоковано, у зв`язку з чим він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми індексу інфляції в розмірі 6 517,97 грн, 3 % річних у розмірі     1 722,63 грн, збитків (упущена вигода) у розмірі 4 745,40 грн та 10 000 грн моральної шкоди не оскаржуються, тому не є предметом касаційного  перегляду.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
 
Положенням частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. 
 
Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
 
Таким чином, дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 1702-VII).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 5 Закону № 1702-VII банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 17 Закону № 1702-VII суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).
 
Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
 
Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.
 
Частиною 5 статті 17 Закону № 1702-VII передбачено, що в разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.
 
Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.
 
Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.
 
Згідно зі статтею 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки, порушило строки зупинення фінансових операцій, передбачені Законом № 1702-VII.
 
Правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення залишку коштів на рахунку, оскільки можливість відновлення права позивача щодо користування своїми коштами на рахунку (розблокування рахунку), тобто відновлення становища, яке існувало до порушення його права, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим статтею 16 ЦК України.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що діюче законодавство України дозволяє банкам зупинити дію рахунку та обмежувати право клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку у передбачених законом випадках та у випадках передбачених умовами укладеної між сторонами угоди, спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції, згідно з якими статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» щодо зупинення банком фінансових операцій клієнта встановлена відповідна процедура та строки, які банком дотримано не було, у зв`язку із чим порушено права клієнта.   
 
Доводи касаційної скарги про те, що стягнення грошових коштів за рішенням суду та одночасне їх зняття позивачем 13 березня 2017 року з рахунку призведе до подвійного стягнення, що завдасть збитків банку, а тому суд повинен був відмовити у задоволенні цих вимог, є необґрунтованими, оскільки рішення у цій справі по суті заявлених вимог суд першої інстанції ухвалив 06 березня                    2017 року, а тому отримання позивачем указаних грошових коштів після ухвалення районним судом рішення, за наявності відповідних доказів, може лише свідчити  про виконання банком рішення суду в добровільному порядку. Апеляційний і касаційний суд перевіряють законність рішення суду першої інстанції саме на час його ухвалення.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленими у справі судовими рішеннями, а згідно зі статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  без змін, якщо відсутні 
підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року, а тому, у зв`язку із залишенням цих рішень без змін, необхідно поновити їх виконання.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда                      від 06 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. П. Курило