Постанова
Іменем  України 
 
14 серпня 2019 року                     
м. Київ
 
справа № 361/2073/2015-ц
провадження № 61-14387св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП «Броваритепловодоенергія»),
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Даценко Л. М., Савченка С. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року КП «Броваритепловодоенергія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що згідно договору купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира знаходиться в багатоповерховому будинку комунального житлового фонду, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води якого здійснює позивач. Відповідач щомісячно отримує послуги, що надаються позивачем та зобов`язаний проводити відповідну їх оплату. Своїх зобов`язань щодо оплати за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води відповідач не виконує, у зв`язку з чим, за період з 01 лютого 2011 року до 01 січня 2013 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 3 563,64 грн. 
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 лютого 2011 року до 01 січня 2013 року в сумі 3 563,64 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог КП «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 27 липня 2010 року відповідачем на адресу КП «Броваритепловодоенергія» було надіслано заяву про розірвання договору. Таким чином договірні відносини між сторонами були розірвані. Також зазначив, що з  01 лютого 2011 року до 01 січня 2013 року відповідач не отримував послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та в належному йому житловому приміщенні не проводилися планові роботи  КП «Броваритепловодоенергія».
КП «Броваритепловодоенергія», не погодившись із цим рішенням, подало до суду апеляційну скаргу.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року апеляційну скаргу КП «Броваритепловодоенергія» задоволено.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасоване та ухвалене нове рішення.
Позов КП «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Броваритепловодоенергія» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 лютого 2011 року до 01 січня 2013 року в сумі 3 563,64 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідач не дотримався встановленого законом порядку відключення квартир від системи централізованого опалення. Подана ОСОБА_1 заява від 27 липня 2010 року про розірвання договору не відповідає пункту 36 Договору від 13 липня 2010 року № 4234/4, який регулює порядок його розірвання, а тому договір є діючим. Крім того зазначив, що дії сторін свідчать про наявність договірних правовідносин, оскільки позивач продовжував надавати послуги із теплопостачання, а відповідач у лютому 2011 року частково проводив оплату наданих послуг.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У лютому 2016 року   ОСОБА_1 подав доВищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року скасуватита залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції було встановлено, але не прийнято до уваги, що у зв`язку з невиконанням позивачем умов договору, відповідачем було проведено демонтаж системи центрального опалення. Крім того, через неналежне виконання позивачем договору, відповідач 27 липня 2010 року звернувся до КП «Броваритепловодоенергія» із заявою про відмову від надання послуг, в якій просив припинити теплопостачання  та укласти договір на постачання підігріву води, а також зазначив, що труби в квартирі від`єднанні від системи та ізольовані.

Доводи інших учасників справи
20 квітня 2016 року на адресу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від КП «Броваритепловодоенергія» надійшло заперечення на касаційну скаргу, у якому позивач зазначив, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені. Просив в задоволенні касаційної скарги відмовити, рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                     у цивільних справах є Верховний Суд.
 
10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, щозгідно договору купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 .
Ця квартира знаходиться в багатоповерховому будинку комунального житлового фонду, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води якого здійснює позивач. 
13 липня 2010 року між КП «Броваритеплоенергомережа», правонаступником якого є КП «Броваритепловодоенергія», та ОСОБА_1 укладено договір № 4234/4 про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, відповідно до якого споживач зобов`язаний оплачувати послуги.
27 липня 2010 року відповідач звернувся до КП «Броваритепловодоенергія» із заявою про відмову від надання послуг, в якій просив припинити теплопостачання  та укласти договір на постачання підігріву води, а також зазначив, що труби в квартирі від`єднанні від системи та ізольовані.
06 серпня 2010 року КП «Броваритепловодоенергія» на заяву відповідача надано відповідь про те, що підприємство не має права на відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства 28 листопада 2007 року № 169.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відносини щодо надання фізичним особам послуг з централізованого опалення регулюються   Законом України від 24 червня 2004 року                   № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими   постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. 
Відповідно пункту п`ятого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
У відповідності до пункту 23 Правил надання послуг з централізованого опалення в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі перерви в наданні послуг, ненадання або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників   від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та виплачує споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних   робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц зроблено висновок про те, що відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у якому неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти шість-вісім частини першої статті 31)».
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
13 липня 2010 року між КП «Броваритеплоенергомережа», правонаступником якого є КП «Броваритепловодоенергія», та ОСОБА_1 укладено договір № 4234/4 про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, за умовами якого КП «Броваритеплоенерго-мережа» зобов`язалось здійснювати ОСОБА_1 вчасно та відповідної якості централізоване опалення та підігрів води на гаряче водопостачання, а ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно оплачувати централізоване опалення та підігрів води на гаряче водопостачання за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.
27 липня 2010 року відповідач звернувся до КП «Броваритепловодоенергія» із заявою про відмову від надання послуг, в якій просив припинити теплопостачання  та укласти договір на постачання підігріву води, а також зазначив, що труби в квартирі від`єднанні від системи та ізольовані.
Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268) та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року № 169, який набув чинності з 09 грудня 2007 року).
 
Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимим за ЦК України.
 
Саме з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до вищевказаних Правил були внесені зміни, а саме передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.
 
Відповідно до пункту 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до відповідної Комісії органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. У заяві про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
 
На підставі пункту 2.2 Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.
 
Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.
 
Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
 
Отже, відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир (після 09 грудня 2007 року), а також відключення будинків без урахування оптимізованої схеми теплопостачання є порушенням вимог чинного законодавства.
ОСОБА_1 не дотримався встановленого законом порядку відключення квартир від системи централізованого опалення і гарячого водопостачання.
Оскільки відповідач відключився від централізованого опалення з порушенням порядку, передбаченого законодавством, то суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року.  
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд           у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
В. П. Курило