ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/1664/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. – головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М., 

За участю секретаря судового засідання Шпорта О.В.

розглянувши касаційну Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 (суддя Цісельський О.В.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 (головуючий суддя: Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.)  

за позовом  Міністерства оборони України  
до Фізичної особи-підприємця Каверіної Ірини Анатоліївни,  
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс",    
про усунення перешкод у користуванні майном,
 
За участю представників:
позивача – Васильківський В.О. - представник
відповідача – не з`явився
третьої особи – не з`явився

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1. У серпні 2018 року Міністерство оборони України звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Каверіної Ірини Анатоліївни про зобов`язання останньої та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4952 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неправомірними діями відповідача, який, не зважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, чинить останньому перешкоди у користуванні торговельним місцем №4952 по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, що, в свою чергу, заподіює Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.
3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс".
4. Відповідач у відзиві на позовну заяву  не погоджується із твердженням позивача про те, що договір №ВКС-1421 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.12.2016 є розірваним. Відповідач вказує, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання договору №ВКС-1421 від 01.12.2016, то Міністерство оборони України могло у судовому порядку його розірвати, чого позивачем зроблено не було, зважаючи на що вказаний договір діє, а тому відповідач правомірно користується торговельним місцем №4952.

ІІ. Короткий зміст судових рішень

5. Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 у справі                        № 916/1664/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

6. 05.04.2019 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) Міністерство оборони України звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 916/1664/18.

7. Протоколом автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 15.04.2019 у справі № 916/1664/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

8. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2019 відкрито касаційне провадження за вказаною  касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 04.06.2019, визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до  17.05.2019.

9. 03.06.2019 (згідно з інформацією служби кур`єрської доставки) відповідачем до Касаційного господарського суду направлено відзив на касаційну скаргу, який фактично надійшов до суду 04.06.2019.

Відповідно до ч.1 ст.295 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. 

Згідно зі ст.118 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
2. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом."

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 24.04.2019 визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 17.05.2019. 

Оскільки відзив на касаційну скаргу фактично поданий відповідачем з порушенням строку, визначеного  ч.2 ст. 295 Господарського процесуального кодексу України,  обґрунтованих причин пропуску даного строку у відзиві не наведено, клопотання про його поновлення не заявлено, суд залишає його без розгляду. 

10. У судовому засіданні 04.06.2019 судом оголошено перерву до 13.06.2019, про що ухвалою Верховного Суду від 04.06.2019 повідомлено учасників справи, які не прибули.

11. Ухвалою Верховного Суду від 13.06.2019 провадження у справі                              № 916/1664/18 за касаційною скаргою Міністерства оборони України  на рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 зупинено до перегляду  об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у  іншій справі   №916/1684/18.

05.07.2019 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову у справі №916/1684/18, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 08.07.2019.

12. Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2019 провадження у справі                              № 916/1664/18 за вказаною касаційною скаргою поновлено, розгляд скарги призначено на 31.07.2019.

13. У судове засідання 31.07.2019  з`явився представник позивача, який підтримав касаційну  скаргу.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча вказані учасники справи про дату, час та місце судового засідання були повідомлені  належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

14. У касаційній скарзі Міністерство  оборони України (скаржник, позивач) просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 916/1664/18 повністю, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.   

15. Обґрунтовуючи касаційну скаргу позивач вважає, що судами попередніх інстанцій норм  порушено норми матеріального права (неправильне тлумачення частини першої статті 188 ГК України і частини першої статті 651 ЦК України). 

На думку скаржника, можливість відмови від договору в односторонньому порядку передбачена положеннями статті 188 ГК України, приписами статей 525, 651 ЦК України та пунктом 7.3 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016.

Позивач  посилання судів попередніх інстанцій на постанову Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №916/849/16 вважає необґрунтованими, оскільки обставини справи №916/849/17 відрізняються наявністю інших позовних вимог та суб`єктного складу сторін, що обумовило наявність інших підстав для відмови у задоволенні позову. При цьому, вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду щодо можливості розірвання договорів в односторонньому порядку, висловленої в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц.

Міністерство  оборони України зазначає, що суд першої інстанції залишив без уваги твердження позивача, що відповідач належним чином був повідомлений про припинення дії договору, у зв`язку з чим був обраний такий спосіб захисту порушених прав – подання негаторного позову. 

На думку скаржника, позивач здійснював належні дії з метою повідомлення відповідача про припинення договору, а відповідач, розуміючи правові наслідки, умисно не реагував на повідомлення позивача.

З урахуванням вищевказаного Міністерство  оборони України вважає, що договір було припинено в законний спосіб згідно статті 188 ГК України, статей 525, 651 ЦК України та пункту 7.3 договору, а висновки судів попередніх інстанцій щодо дії договору є помилковими.

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
16. 21.02.2000 між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Промтоварний ринок” (далі – ТОВ “Промтоварний ринок”) укладено договір №181/9-83р (далі - договір №181/9-83р від 21.02.2000), відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, яка приймає вказану земельну ділянку для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку.
Згідно з пунктом 2.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 представники сторін договору після його підписання здійснюють прийом-передачу земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина А-4139, про що складається відповідний акт.
Міністерство оборони України має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів (пункт 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000).
17. 25.04.2000 Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Промтоварний ринок” підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху.
18. З листа ТОВ “Промтоварний ринок” №240 від 14.03.2017 вбачається, що на виконання умов пункту 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 Міністерству оборони України виділені в безкоштовне користування на власний розсуд терміном на 99 років з моменту укладення вищезазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ “Промтоварний ринок” по вулиці Рожевій (територія Контейнерної площадки №2 Торговельного комплексу №1), а саме: торговельні місця за №№3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.
19. В подальшому 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном “Військторгсервіс” укладено договір доручення №1 (далі – договір №1 від 14.06.2016), в силу пункту 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість — 50 місць) на території ТОВ “Промтоварний ринок” по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ “Промтоварний ринок” по вулиці Рожевій наведена у додатку №1 до цього договору.
Згідно з пунктом 2.1 договору №1 від 14.06.2016 мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ “Промтоварний ринок” згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче, ніж 2679,30 грн з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну грошову оцінку від 26.04.2016.
В силу пункту 5.1 договору №1 від 14.06.2016 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (пункту 5.2 договору №1 від 14.06.2016).
20. 01.12.2016 між Міністерством оборони України, від імені якого на підставі договору №1 від 14.06.2016 діє Концерн “Військторгсервіс” (“Сторона-1”), та Фізичною особою-підприємцем Каверіною Іриною Анатолієвною (“Сторона-2”) укладено договір №ВКС-1421, відповідно до пункту 1.1 якого Сторона-1 надає Стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (“Майно”) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а Сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. 
Для встановлення майна Сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ “Промтоварний ринок”, вул. Рожева, торгове місце №4952 згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016).
Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.2 пункту 2.2 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 Сторона-1 зобов`язується виділити та надати Стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме: торгове місце №4952; не вчиняти дій, які б перешкоджали Стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору. 
Згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 Сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі.
Пунктом 7.1 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 встановлено, що договір набуває чинності з 01.12.2016 і діє до 31.05.2019 включно.
Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці (пункт 7.2 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016).
За умовами пункту 7.3 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
21. 06.03.2018 між Міністерством оборони України та Концерном “Військторгсервіс” укладено додаткову угоду №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, відповідно до якого змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним торговельним місцем, який становить 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць, внесено низку інших змін, зокрема, визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ “Промтоварний ринок” Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування торговельним місцем. 
22. З урахуванням внесених до договору №1 від 14.06.2016 змін листом №406/27 від 29.03.2018 філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" повідомила відповідача про збільшення мінімального розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ “Промтоварний ринок” та про необхідність приведення договірних відносин у відповідність до вказаних змін, для чого останньому необхідно прибути до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" у п`ятнадцятиденний термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міністерством оборони України. При цьому, у вказаному листі також зазначено, що у разі не прибуття в установлений строк та не приведення договірних відносин у відповідність до вимог додаткової угоди №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, дію договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 буде припинено в порядку виконання пункту 7.3 вказаного договору, тобто за ініціативою сторони. 
Зазначений лист №406/27 від 29.03.2018 отриманий відповідачем 18.04.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №6505809300737.
23. 12.04.2018 ФОП Каверіна І.А. звернулась до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" з листом б/н, у якому надала згоду на підписання додаткової угоди для внесення змін до договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 та просила надати примірник вказаної додаткової угоди, підписаний Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн “Військторгсервіс”.
Зазначений лист ФОП Каверіної І.А. б/н від 12.04.2018 отримано філією "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" 12.04.2019, що підтверджується відповідною відміткою, проставленій на поштовій накладній служби кур`єрської доставки №5107257.
24. Листом №747/11 від 04.06.2018 філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" повідомила відповідача про припинення дії договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 в порядку, передбаченому пунктом 7.3 вказаного договору, за ініціативою Міністерства оборони України. У вказаному листі також зазначено про те, що у разі наявності у ФОП Каверіної І.А. бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що вказане місце буде вільне, остання може звернутися до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" у термін до 06.08.2018 з заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць. 
На підтвердження надсилання відповідачу листа №747/11 від 04.06.2018 позивачем до суду надано опис вкладення у цінний лист від 05.06.2018, проте докази отримання ФОП Каверіною І.А. вказаного листа у матеріалах справи відсутні.
25. За зверненням позивача у газеті "Одеські вісті" випуск №44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: "За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 року припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 року, укладеного з МОУ та ФОП Каверіною І.А. на користування торговельним місцем №4952, на підставі повідомлення від 04.06.2018 №747/11". Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 було розміщено і на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".
26. На підставі розпорядження начальника філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" №10 від 06.08.2018 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця №4952, яке знаходиться на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, комісією із представників зазначеної філії проведено огляд вказаного торговельного місця, за результатами якого складено відповідний акт б/н від 07.08.2018. У даному акті зафіксовано, що станом на 07.08.2018 торговельне місце №4952, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, фактично використовується ОСОБА_1 , яка здійснює на ньому торговельну діяльність від імені ФОП Каверіної І.А.
27. Враховуючи вищевикладене, філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" звернулася до Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області з заявою №1104/7 від 07.08.2018 про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 206, частиною другою статті 2062 Кримінального кодексу України, а також до військової прокуратури Одеського гарнізону з заявою №1105/8 від 07.08.2018 аналогічного змісту.

VІ. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

28. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції  виходив з того, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів №ВКС-1421 від 01.12.2016 (далі – договір №ВКС-1421 від 01.12.2016), не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Каверіною І.А. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем на належній правовій підстав, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що позивач у позовній заяві просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Каверіну І.А. та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4952 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вулиці Рожевій на території ТОВ “Промтоварний ринок” за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20. 
З вказаної позовної вимоги вбачається, що вона поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

29. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

VІІ. Позиція Верховного Суду

30. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.   

31. У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду  (за участю того ж самого позивача Міністерства оборони України)  викладено такий правовий висновок:
"6.2.5. Касаційний господарський суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за своєю правовою природою укладені між сторонами Договори № ВКС-1463 і № ВКС-1420 є договорами найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених трьохстороннього договору від 21.02.2000 № 181/9-83р, договору доручення від 14.06.2016 № 1, якими опосередковано     набуття     позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та  Договорів № ВКС-1463 і № ВКС-1420, за умовами яких ФОП Котов С.М. набув право платного користування     місцями для встановлення контейнерів.
6.2.6. Відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
6.2.7. Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
6.2.8. Відповідно до частин першої і четвертої статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).
6.2.9. Згідно з частинами першою і третьою статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.
6.2.10. З огляду на наведене Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.
6.2.11. Попередніми судовими інстанціями встановлено, що пунктами 7.3 укладених Договорів № ВКС-1463 і № ВКС-1420 сторони визначили випадки припинення дії цих договорів: закінчення терміну, на який їх укладено, та за ініціативою однієї із сторін (сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці).
Водночас зазначений пункт 7.3 Договорів № ВКС-1463 і № ВКС-1420 не містить ані підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України.  
У свою чергу, ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору. 
Із встановлених судами обставин вбачається, що ФОП Котов С.М. у відповідь на ініціативу Міністерства щодо припинення дії договорів згоди на це не надавав, а Міністерство з приводу розірвання згаданих договорів (припинення ними дії) у визначеному законом порядку до суду не зверталося.  
6.2.12. За таких обставин Касаційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що Договори № ВКС-1463 і  № ВКС-1420 як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду справи не були припиненими в зв`язку з їх розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міністерства відповідно до пунктів 7.3 цих Договорів.
6.2.13. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Такий правовий висновок, зокрема, викладено і в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 зі справи № 6-92цс15.
6.2.14. Оскільки Договори № ВКС-1463 і № ВКС-1420 на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не були припиненими у зв`язку з їх розірванням в односторонньому порядку з ініціативи Міністерства, тобто згідно з пунктами 7.1 цих Договорів останні були чинними до 31.05.2019 включно, і між сторонами існували договірні правовідносини, то це виключало  можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні Міністерством права користування згаданими торговельними місцями.
6.2.15. При цьому Міністерство в позовних заявах просить суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди в користуванні торговельними місцями шляхом їх звільнення від розміщених на них 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу).  

З цього приводу суди попередніх інстанцій також правильно зазначили, що така позовна вимога поширена на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем як відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного ГПК України, а тому позов у цій частині не є належним та ефективним способом захисту прав Міністерства."

32. Як встановлено судами попередніх інстанцій в даній справі, що переглядається, за умовами пункту 7.3 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016, які є аналогічними умовам договору у вищевказаній справі №916/1684/18, дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Із встановлених судами обставин вбачається, що відповідач у відповідь на ініціативу Міністерства щодо припинення дії договорів згоди на це не надавав, а Міністерство з приводу розірвання згаданих договорів (припинення ними дії) у визначеному законом порядку до суду не зверталося.  
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що докази розірвання договору №ВКС-1421 від 01.12.2016 в матеріалах справи відсутні, учасниками справи у передбаченому чинним законодавством порядку не подані.
При цьому, пункт 7.3 договору №ВКС-1421 від 01.12.2016, яким сторони врегулювали питання можливості припинення вказаного договору, не містить спеціально визначених умов, які надавали б будь-якій зі сторін право на односторонню відмову від даного договору.
33. Колегія суддів апеляційного господарського суду обґрунтовано врахувала, що ч.2 ст. 763 ЦК України не може бути застосована як підстава для припинення договору №ВКС-1421 від 01.12.2016, оскільки вказаний договір має строковий характер, а саме: набув чинності з 01.12.2016 і діє до 31.05.2019 включно.
34. Враховуючи те, що договір №ВКС-1421 від 01.12.2016 наразі не розірвано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ФОП Каверіна І.А. на законних підставах продовжує користуватися торгівельним місцем №4952, а позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном є передчасними.
Судами попередніх інстанцій  також враховано, що Міністерством оборони України заявлено, окрім відповідача, позовну вимогу до невизначеного кола осіб, а саме: у прохальній частині позову Міністерство оборони України просить суд зобов`язати будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4952 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. Така вимога не відповідає приписам пункту 4 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, тому що спрямована до осіб, яких не визначено, не конкретизовано та не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом.
Колегія суддів касаційного суду також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що договір №ВКС-1421 від 01.12.2016 наразі не розірваний, тому між сторонами по справі продовжують існувати договірні орендні правовідносини, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).
35. Згідно з ч.1 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованих доводів щодо неправильності застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів  вважає доводи касаційної  скарги необґрунтованими.

VІІІ. Висновки Верховного Суду

36. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

37. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необхідність залишення касаційної скарги Міністерства оборони України без задоволення, а  рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі                                 № 916/1664/18  -  без змін.

38. У зв`язку  з тим, що  суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 916/1664/18 залишити без задоволення. 

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 02.01.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі               № 916/1664/18 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            І. Кушнір

Судді                                                                                                         Є. Краснов 

                                                                                                                  Г. Мачульський