Постанова
Іменем України
 
29 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 635/12041/13-ц
провадження № 61-27570св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О.,  Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року у складі судді Карімової Л. В., та касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у складі судді                           Березовської І. В. та постанову апеляційного суду Харківської області                                 від 27 березня 2018 року у складі суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсіннікової А. І.,  
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У  грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
В обґрунтування позову зазначала, що вони із ОСОБА_2 з 27 липня                    1990 року уклали шлюб, який розірвано 27 листопада 2014 року. В період спільного проживання вони придбали майно, яке підлягає поділу, зокрема просила поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право особистої приватної власності на: земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 508 371 грн 30 коп.; матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва двохповерхового житлового будинку літ. А-2 загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м., розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , вартістю  1 330 485 грн; житловий будинок АДРЕСА_2 , вартістю  2 393 281 грн;земельну ділянку площею 0,1801 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 252 606 грн; земельну ділянку площею 0,200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю  196 362 грн; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі GL 320 CDI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 406 695 грн 50 коп.;1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю  167 648 грн 50 коп.;1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_6 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 167 648 грн 50 коп.;1/2 частину матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва триповерхового житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1 194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, розташованого на земельній ділянці по                       АДРЕСА_4 , вартістю 3 480 185 грн, а всього на загальну суму 8 903 282 грн 80 коп. Стягнути із ОСОБА_2 на її користь компенсацію у різниці вартості виділеного майна у розмірі 4 085 815 грн 60 коп. 
 
Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_9 , вартістю  12 137 317 грн; земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_7 , яка розташована за адресою:  АДРЕСА_9 , вартістю  368 826 грн; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю  281 012 грн; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю  167 648 грн 50 коп.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_6 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , вартістю 167 648 грн 50 коп.; 1/2 частину матеріали та обладнання, використаних в процесі будівництва триповерхового житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , вартістю  3 480 185 грн.; автомобіль марки Ford, моделі Tranzit, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , кузов НОМЕР_20, вартістю  78 867 грн 10 коп.; автомобіль марки Dodge, моделі Sprinter, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10 , кузов №  НОМЕР_11 , вартістю  176 428 грн 70 коп.; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 815, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , вартістю  109 746 грн 50 коп.; причіп марки ПР LMCCARAVANH-167, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13 , вартістю                               48 455 грн 61 коп.; автомобіль марки Opel, моделіMonterey, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , вартістю  58 782 грн 10 коп.,а всього майна на загальну суму  17 074 914 грн.
 
У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому в остаточних позовних вимогах просив поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: житловий будинок АДРЕСА_2 , вартістю 2 393 281 грн; земельну ділянку площею 0,1801 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю  252 606 грн; земельну ділянку площею 0,200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю  196 362 грн; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю  281 012 грн;автомобіль марки Ford, моделі Tranzit, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_15 , вартістю  78 867 грн 10 коп.; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 815, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , вартістю 109 746 грн 50 коп.; автомобіль марки Opel, моделіMonterey, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , вартістю -                              58 782 грн 10 коп.,причіп марки ПР LMCCARAVANH-167, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13 , вартістю 48 455 грн 61 коп.; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Е350 СDІ 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_16 вартістю 479 063 грн 30 коп.;визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки Dodge, моделі Sprinter, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю  176 428 грн 70 коп.;автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі GL 320 CDI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю                   406 695 грн 50 коп.
 
В порядку поділу майна подружжя просив визнати за ОСОБА_1 право часткової спільної власності на:1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_9 , вартістю  12 137 317 грн;                        1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_7 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , вартістю  368 826 грн. В порядку поділу майна подружжя визнати за ним право часткової спільної власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_9 , вартістю  12 137 317 грн;1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_7 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , вартістю  368 826 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію різниці вартості виділеного майна у розмірі 1 657 400 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 травня                     2017 року первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на наступне майно: земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; матеріали та обладнання використані в процесі будівництва двоповерхового житлового будинку літ. А-2 загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м, розташованого на земельній ділянці по  АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,1801 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі GL 320 CDI, 2008 року випуску, державний номер  НОМЕР_4 ; земельну ділянку площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 ; матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_4 ;автомобіль марки Ford, моделі Tranzit, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_8 , автомобіль марки Opel, моделі Monterey, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 .
Визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу майна право особистої приватної власності на наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_9 ; земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 ; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки Dodge, моделі Sprinter, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 815, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_12 ; причеп марки ПР LMCCARAVANH-167, 1997 року випуску, державний                  номер  НОМЕР_13 ;
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості виділеного майна у сумі 3 702 447 грн 16 коп. У іншій частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно придбано подружжям у зареєстрованому шлюбі, томусторони набули право спільної сумісної власності на зазначене майно. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. З огляду на наведене, суд не приймає доводи відповідача в частині, що земельні ділянки, розташовані по  АДРЕСА_1, АДРЕСА_4, АДРЕСА_8 не підлягають розподілу, оскільки у нього не виникло право власності на зазначені об`єкти нерухомості.Як встановлено судом, зазначені земельні ділянки придбанівідповідачем за нотаріально посвідченими договорами, укладеними в порядку, встановленому законом, проте від державної реєстрації прав на вказані земельні ділянки відповідач ухиляється. Відповідач набув у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 , право власності на які, відповідно до вимог частини другої статті 126 ЗК України, посвідчується відповідними договорами купівлі-продажу земельних ділянок.  Що стосується земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , то згідновимог статті 125 ЗК України в редакції, що діяла на час укладання угоди, право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. За частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. Таким чином, відповідач набув право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажуспірної земельної ділянки, укладеним в порядку, встановленому законом, який свідчить про перехід права власності на спірну земельну ділянку. Ухилення відповідача від отримання документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації висновків суду не спростовує. Вказані спірні ділянки суд вважає об`єктами праві спільної сумісної власності подружжя, як такі, що придбані в період шлюбу. Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що автомобіль Opel, моделі Monterey, автомобіль марки Ford, моделі Tranzit, автомобіль марки Ford, моделі Tranzit продані за довіреністю, як такі що не знайшли свого підтвердження, оскільки встановлено, що на час розгляду справи у суді дані транспортні засоби зареєстровані за   відповідачем, а тому суд включає його у склад спільного майна подружжя. Що стосується автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі Е 350 CDI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_17 , який був зареєстрований за ОСОБА_1 , вартістю 497 063 грн 30 коп., слід зазначити, що вказаний транспортний засіб було відчужено ОСОБА_1 під час розгляду в суді справи про поділ майна подружжя, що не заперечується сторонами, а тому з   ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі                          1/2 частини вартості цього автомобіля.Таким чином, в порядку поділу майна подружжя        ОСОБА_1 виділяється всього майна на загальну суму -                            9 179 807 грн, а    ОСОБА_2 - на загальну суму  13 121 785грн 81 коп.                    ОСОБА_1 просить суд присудити їй грошову компенсацію, яка становить різницю між вартістю майна, що виділяється кожному із подружжя,  при цьому категорично заперечує проти визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового   будинку за адресою: АДРЕСА_9 через неможливість спільного користування та володіння зазначеним будинком разом з відповідачем. Суд, враховуючи домовленості між сторонами, що стосується деяких аспектів поділу майна та фактичне користування відповідачем зазначеним житловим будинком, вартість цього будинку, яка перевищує загальну вартість всього іншого майна подружжя, правову природу такої власності,   адже співвласникам належить так звана ідеальна частка на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності, вважає за можливим стягнути з відповідача грошову компенсацію. Таким чином, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з урахуванням компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz, моделі Е 350 CDI підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі                            3 702 447 грн 16 коп. Будівельні матеріали, які є предметом договору купівлі-продажу будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 01 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , фактично є об`єктом незавершеного будівництва, який пов`язаний із земельною ділянкою та переміщення якого можливе лише внаслідок його демонтажу. Право забудови земельної ділянки (суперфіцій) є речовим правом на чуже майно. За частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право на користування спірною земельною ділянкою у ОСОБА_4 не виникло.    ОСОБА_4 не позбавлена права на отримання відповідної компенсації у разі надання відповідних доказів щодо понесених витрат на будівельні матеріали та витрат за виконані роботи.
Короткий зміст судових рішень апеляційної інстанції 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_2 для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: доплати судового збору у розмірі 4 080 грн 59 коп. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що розмір судового збору при поданні позову складав 8 тис. грн., а тому за подання апеляційної скарги             ОСОБА_2 мав сплатити 8 100 грн, проте сплатив лише 4 019 грн 41 коп.
 
Постановою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2018 року апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - та ОСОБА_2 залишені без задоволення. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, встановившите, що спірне майно придбано у період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованоговисновку про те, що сторони набули право спільної сумісної власності на це майно і воно підлягає поділу.Посилання на те, що земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1, АДРЕСА_4, АДРЕСА_8 не підлягають розподілу, оскільки право власності на них у ОСОБА_2 не виникло через відсутність державної реєстрації прав на нерухоме майно, судом не приймаються, оскільки право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується також цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.  ОСОБА_2 набув у власність спірні земельні ділянки, уклавши нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, проте не зареєстрував таке право у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, подальше відчудження нерухомого майна без державної реєстрації є неможливим та свідчить про відсутність підстав вважати, що це майно належить або може належати іншій особі.Що стосується об`єкта будівництва, розташованого на земельній ділянці по                        АДРЕСА_1 , суд першоїі інстанції правомірно визнав право власності на матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва двохповерхового житлового будинку літ. А-2 загальною площею 299,7кв. м, житловою площею 106,2 кв. м за одним із подружжя, оскільки новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Посилання третьої особи на те, що об`єкт будівництва, розташований по АДРЕСА_1 на теперішній час добудовано, в ньому проведено ремонт, вона набула право власності на матеріали та обладнання використані в процесі будівництва, а тому це майно має бути виключено з розподілу, є безпідставним. Із матеріалів справи вбачається, що між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_4 1 лютого 2009 року у простій письмовій формі укладені договори про передачу земельної ділянки під забудову та купівлі-продажу будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, які були використані при будівництві житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 .Право забудови земельної ділянки (суперфіцій) є речовим правом на чуже майно. За частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_4 виникло право на користування спірною земельною ділянкою суду не надано. Вартість спільного майна подружжя визначена за погодженням сторін та з урахуванням висновків, наданих суб`єктами оціночної діяльності. Враховуючи домовленості між сторонами щодо поділу майна, фактичний порядок користування, вартість майна подружжя, суд провів його розподіл відповідно до вимог закону та стягнув з відповідача грошову компенсацію. Доводи про вихід судом за межі позовних вимог при проведенні розподілу спільного майна, судом не приймаються, оскільки визнання за стороною права власності на об`єкт спільного майна подружжя в цілому не може розцінюватися, як вихід за межі позовних вимог.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи касаційної скарги представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на судові рішення по суті спору
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -  просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 не зареєстровано за жодним із подружжя, тому це майно не підлягає поділу між подружжям. Крім того, право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за  ОСОБА_10 , яку не залучено до участі у справі, що є обов?язковою підставою скасування оскаржуваних судових рішень. Поділивши між сторонами матеріали та обладнання, що були використані у процесі будівництва двох будинків, суд не вказав, які саме матеріали та обладнання були використані в процесі будівництва. Крім того, суд стягнув із нього компенсацію за розходження вартості часток сторін у праві спільної власності у розмірі 3 702 447 грн 16 коп., не з?ясувавши при цьому, чи не становитиме це для нього надмірний тягар. Суд вирішив справу із порушенням правил виключної підсудності, оскільки основна частина нерухомого майна, що підлягає поділу між сторонами, зосереджена в Комінтернівському районі м. Харкова, а справу розглянув Харківський районний суд, а не Комінтернівський. Про порушення правил територіальної підсудності він неодноразово наголошував протягом усього часу розгляду справи. Також суд вийшов за межі позовних вимог, виділивши позивачу земельні ділянки по АДРЕСА_4 та розміщені на них матеріали і обладнання будівництва, оскільки ОСОБА_1 просила лише Ѕ частину вказаного майна. 
 
(2) Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, представник                             ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , просять скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що земельна ділянка площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва двоповерхового житлового будинку літ. А-2 загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м, розташованого на земельній ділянці по  АДРЕСА_1 , не зареєстровані за подружжям; існує спір за її позовом до колишнього подружжя щодо права власності на вказані матеріали та обладнання. Крім того, право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за  ОСОБА_10 , яку не залучено до участі у справі. Суд не з?ясував джерело походження коштів, за які сторонами придбано майно по АДРЕСА_1 . Поділивши між сторонами матеріали та обладнання, що були використані у процесі будівництва будинку по  АДРЕСА_1 , суд не вказав, які саме матеріали та обладнання були використані в процесі будівництва.
 
(3)Відзив ОСОБА_1 .
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 позивач зазначає, що спірні земельні ділянки придбано подружжям на підставі цивільно-правових угод, а тому вони підлягають поділу між сторонами, ОСОБА_2 умисне не зареєстрував право власності на земельні ділянки з метою уникнення розподілу майна.                    ОСОБА_10 продала земельну ділянку ОСОБА_2 , а тому прав на неї не має та не повинна залучатися до участі у справі. Відповідач не згоден із оцінкою майна, проте клопотань щодо уточнення цієї оцінки не подавав. 
 
(4) Доводи касаційної скарги представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу апеляційного суду
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник                               ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд залишив його касаційну скаргу без руху з підстав недоплати судового збору у розмірі                             4 080 грн 59 коп. Разом з тим, за подання апеляційної скарги він мав сплатити лише 4 019 грн 41 коп., що й було вчинено. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
 
Касаційні скарги на рішення судів по суті спору підлягають залишенню без задоволення. 
 
Суди установили, що з 27 липня 1990 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року шлюб розірвано.
За час шлюбу сторонами  набуто майно:
- за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, посвідченого 19 листопада 2011 року приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Смирновою Ю.О., реєстровий №824, житловий будинок № 48-Б та земельні ділянки (кадастровий №  НОМЕР_2 площею 0,1801 га та кадастровий № НОМЕР_3 площею 0,20 га), які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 ;
- на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 червня 2011 року виконкомом Пономаренківської сільської ради, зареєстрованого 20 червня 2011 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_9 . Зазначене майно зареєстровано на ім`я  ОСОБА_2 ;
- за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 22 листопада 2005 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Кусковою Т. Є., реєстровий № 1865, земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_7 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 . На зазначене майно відповідачем  ОСОБА_2 20 квітня                    2010 року було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії  НОМЕР_18 ;
- за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 25 грудня      2006 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Семенюк М.М., реєстровий № 1182, земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27 березня 2008 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Павловою О. О., реєстровий № 864, зареєстрованого 01 квітня 2008 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначене майно зареєстровано на ім`я               ОСОБА_2 ;
- за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04 листопада 2011 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Десятниченко О. В., реєстровий № 2661, земельну ділянку площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
- за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04 листопада 2011 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Десятниченко О. В., реєстровий № 2663, земельну ділянку площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_6 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 ;
- автомобіль марки Ford, моделі Tranzit, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_15 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі GL 320 CDI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , кузов №  НОМЕР_19 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- автомобіль марки Dodge, моделі Sprinter, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі 815, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- причіп марки ПР LMCCARAVANH-167, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- автомобіль марки Opel, моделі Monterey, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , зареєстрований на ім`я  ОСОБА_2 ;
- автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Е 350 CDI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_17 . Зазначений автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 ;
- на території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 здійснено будівництво триповерхового житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, який є об`єктом самочинного будівництва;
- на території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 здійснено будівництво двоповерхового житлового будинку літ. А-2, загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м, який є об`єктом самочинного будівництва.
Щодо територіальної підсудності справи 
Відповідно до положень статті 114ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Частина спірного майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою:  АДРЕСА_5 . Село Хроли відповідно до облікової картки адміністративно-територіального поділу відноситься до Харківського району Харківської області, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів щодо підсудності справи Харківському районнму суду Харківської області. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 у цій частині безпідставні. 
Щодо виникнення права власності на земельні ділянки за адресою:               АДРЕСА_1
Суди установили, що вказані земельні ділянки придбані за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року,                                           04 листопада 2011 рокуна ім?я ОСОБА_2 , проте право власності на них за набувачем не зареєстровано. 
Законодавець в оспорюваний період розрізняє поняття «державна реєстрація правочину щодо набуття права власності на нерухомість» та «державна реєстрація права власності на нерухоме майно». 
Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) право власності та інші речові  права  на  нерухомі  речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частини третя, четверта статті 334 (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) 
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) права  на  нерухоме   майно,  які  підлягають  державній реєстрації відповідно до цього Закону,  виникають з моменту  такої реєстрації. 
На підставі пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.  
Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до статті 125 ЗК України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За змістом статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться у тому числі на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. 
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності на земельну ділянку проводиться територіальними органами земельних ресурсів; державна реєстрація правочинів -  нотаріусами,  реєстраторами  юридичної   особи,   яка належить до сфери управління Міністерства юстиції України. 
Згідно із статтею 126 ЗК України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель  приватної  власності без зміни   її   меж,   цільового призначення, посвідчується у тому числі цивільно-правовою  угодою  щодо   відчуження   земельної ділянки, укладеною в порядку,  встановленому  законом,  у  разінабуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.
При  набутті  права  власності  на  земельну  ділянку  на підставі  цивільно-правової  угоди  щодо   відчуження  земельної ділянки державний  акт  на  право власності  на  земельну  ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на  земельну  ділянку,  в  кожному  такому випадку відчуження земельної ділянки. 
На державному  акті  про  право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку  про  перехід  права  власності  на  земельну  ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. 
За вимогами статті 657 ЦК України (у редакції, чинній станом на 04 листопада 2011 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
З урахуванням викладеного, договори купівлі-продажу земельних ділянок за адресою:   АДРЕСА_4 , 26 від 04 листопада 2011 рокуукладені у встановленому статтею 657 ЦК України порядку, тому з огляду на зміст статті 126 ЗК України вказані правочини посвідчують право володіння та користування земельними ділянками по  АДРЕСА_4 . 
Разом з тим, згідно частини шостої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»будь-які  правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. 
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутність державної реєстрації права власності на земельні ділянки по  АДРЕСА_4 впливає лише на таку складову права власності на нерухоме майно (стаття 317 ЦК України), як розпорядження ним. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України                      від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що сторони у шлюбі придбали земельні ділянки за адресою:  АДРЕСА_4 . 
З огляду на обмеження законодавцем звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя строком позовної давності (стаття 72 СК України) та невиконання ОСОБА_2 вимог закону щодо реєстрації права власності на земельні ділянки по  АДРЕСА_4 , колегія суддів погоджується із висновками судів щодо поділу вказаних земельних ділянок між колишнім подружжям з метою захисту прав ОСОБА_1 як другого співвласника. 
Земельна ділянка за адресою:  АДРЕСА_1 , придбавалася на ім?я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року, який нотаріально посвідчено. 
Згідно статті 131 ЗК України (у редакції, чинній станом на 25 грудня 2006 року) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава  мають  право  набувати  у  власність  земельні ділянки   на  підставі  міни,  дарування,  успадкування  та  інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК  України  з урахуванням вимог цього Кодексу. 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 334 ЦК України (у редакції, чинній станом на 25 грудня 2006 року) право  власності  на  майно  за  договором,  який підлягає нотаріальному посвідченню,  виникає у набувача  з  моменту  такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо  договір  про  відчуження  майна  підлягає  державній реєстрації,  право  власності  у  набувача виникає з моменту такої реєстрації. 
Договір   купівлі-продажу   земельної   ділянки,   єдиного майнового  комплексу,  житлового  будинку  (квартири)  або  іншого нерухомого  майна  укладається  у  письмовій  формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (частина перша статті 657 ЦК України у редакції, чинній станом на 25 грудня 2006 року).
Згідно пунктів 6, 9, 10 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 26 травня 2004 року № 671, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом  запису  до  Державного реєстру правочинів  одночасно з його   нотаріальним посвідченням. Нотаріуси, які  не  мають доступу до єдиної комп`ютерної бази даних Реєстру,  в день посвідчення правочину надсилають один  його примірник  реєстратору,  який  в день отримання примірника вносить відповідний запис до Реєстру. 
Датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів. 
Про внесення запису до Державного реєстру правочинів реєстратор видає сторонам правочину або уповноваженим ними особам примірник витягу. 
Запис до Державного реєстру правочинів щодо реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 грудня 2006 року внесено 25 грудня 2006 року (т. 2, а. с. 134), тобто форму вчинення договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 25 грудня 2006 року дотримано.
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній станом на 25 грудня 2006 року) для державної реєстрації виникнення,  переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого  органу  державної  реєстрації прав  разом  із  заявою  про  державну  реєстрацію  прав подаються документи про правочини щодо такого об`єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення,  зміну чи припинення речового права. 
Згідно із статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній станом на 25 грудня                     2006 року) підставою для державної  реєстрації  прав,  що  посвідчують виникнення,  перехід,  припинення речових прав на нерухоме  майно, обмежень цих прав, є у тому числі  нотаріально посвідчений  договір  купівлі-продажу,  земельної ділянки.
Таким чином, земельна ділянка за адресою:  АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами. 
Відсутність державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку обмежує сторін у повноваженні щодо розпорядження нею, проте не позбавляє права володіння і користування як складових права власності (стаття 317 ЦК України). 
Враховуючи викладене, оскаржуваними судовими рішеннями про поділ майна подружжя права попереднього власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 - ОСОБА_10 - не порушуються, що спростовує доводи касаційних скарг про необхідність залучення вказаної особи до участі у справі. 
 
Щодо поділу матеріалів та обладання 
Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.  До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-388цс15 від 18 листопада 2015 року). 
Суди установили, що на території земельної ділянки, розташованої по                            АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 подружжям здійснено будівництво триповерхового житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, а також на території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , здійснено будівництво двоповерхового житлового будинку літ. А-2, загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м.
Встановивши, що вказане будівництво проведено подружжям у шлюбі, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо належності використаних в процесі цього будівництва матеріалів та обладнання до об?єктів спільного майна подружжя. 
Суд у порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва двоповерхового житлового будинку літ. А-2 загальною площею 299,7 кв. м, житловою площею 106,2 кв. м, розташованого на земельній ділянці по  АДРЕСА_1 ; та на матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва житлового будинку літ. А-3 загальною площею 1194,10 кв. м, житловою площею 151,90 кв. м, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , а тому відсутність найменувань цих матеріалів та обладнання в рішенні суду не призводить до порушення прав ОСОБА_2 , якому на частку у праві власності на матеріали та обладнання виділено інше майно. 
Основним завданням суду при вирішенні спорів  про поділ майна подружжя є вирішення  конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення  рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. 
З урахуванням викладеного, скасування судових рішень з тієї підстави, що суд визнав право власності на конструктивні елементи, будівельні  матеріали, обладнання та інше майно, використане в процесі будівництва будинків, без зазначення його найменувань, не вирішує спір  між сторонами та призводить до затягування судового розгляду справи.
Не порушує такий поділ майна між подружжям й права ОСОБА_4 , оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області 25 вересня 2018 року, у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будівельні матеріали та земельну ділянку відмовлено.
Щодо стягнення компенсації за розходження часток 
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в  пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання  від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс16.
ОСОБА_2 виділено майна на загальну суму 13 121 785 грн 81 коп., а тому виплата із цієї суми 3 702 447 грн 16 коп. компенсації різниці вартості виділеного майна на користь ОСОБА_1 не створює для нього надмірний тягар. 
Таким чином, доводи касаційних скарг на рішення судів по суті спору є безпідставними. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг на рішення судів по суті спору
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Таким чином, судові рішення залишаються без змін на підставі статті 410 ЦПК України. 
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу апеляційного суду необхідно закрити з огляду на таке.
 
Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України  однією із засад судочинства є  забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Такий підхід до оскарження судових рішень застосований з огляду на те, що судове рішення, яке набрало чинності, зокрема після перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не має переглядатися та повинно бути виконано сторонами або відповідними органами в установленому законодавством порядку.  
 
Закон України «Про судоустрій та статус суддів» визначає основні завдання діяльності Верховного Суду як найвищого органу у системі судоустрою України, а саме: забезпечення сталості та єдності судової практики, а Цивільний процесуальний кодекс України визначає основними засадами судочинства, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення лише у випадках встановлених законом (статті 2 та 17 ЦПК України).
 
Порядок та підстави касаційного оскарження судових рішень урегульовано зокрема у главі 2 розділу V ЦПК України.
 
Право касаційного скарження судових рішень та його зміст та об`єм визначаються зокрема положеннями статті 389 ЦПК України, яка передбачає як право оскарження рішення суду першої інстанції після перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції; ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку за переліком визначеним пунктом 2 цієї статті та статтею 353 ЦПК України і ухвали суду апеляційної інстанції за переліком визначеним у пункті 3 статті 389.
 
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України касаційному оскарженню підлягають: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Таким чином, касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року про залишенння апеляційної скарги без руху згідно пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України не належить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку. 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
 
Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції, є помилковим (рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня                  2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).
 
Враховуючи те, що провадження у справі за касаційною скаргою                     представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року відкрито щодо ухвали суду апеляційної інстанції, яка не підлягає касаційному оскарженню, вказане провадження необхідно закрити. 
 
Керуючись статтями 389, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення судів по суті спору залишити без задоволення. 
 
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня                     2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області                                 від 27 березня 2018 року залишити без змін. 
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на ухвалу апеляційного суду закрити. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                              Є. В. Петров
 
                                                                     С. П. Штелик