ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2019 року 
Київ
справа №754/10826/16-а
адміністративне провадження №К/9901/24386/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Шевцової Н.В.,
суддів: Кашпур О.В.,  Уханенка С.А., 
розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 754/10826/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції Олійника Євгена Васильовича 
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді: Кучми А.Ю., суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

У С Т А Н О В И В:

I.          Суть спору

1.          1 вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції Олійника Євгена Васильовича (далі - відповідач) у якому просив:

1.1.          визнати дії відповідача щодо складання постанови серії ДР № 122482 від 24 серпня 2016 року про застосування до позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі  у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за частиною 1 статті 122 КУАП, незаконними;

1.2.          визнати постанову серії ДР № 122482 від 24 серпня 2016 року протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що      позивач є фізичною особою - підприємцем, який здійснює послуги по перевезенню пасажирів, тобто, надає послуги таксі. 24 серпня 2016 року, близько 12 години, він привіз пасажира в аеропорт «Бориспіль» та задля висадки пасажира зупинився біля Терміналу D, в районі знаку 3.34     Правил дорожнього руху     України (далі - ПДР України), який забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснюють посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). В подальшому після висадки клієнта та віднесення його багажу у приміщення Терміналу D аеропорту, позивач повернувся до автомобілю, до нього підійшов відповідач, попросив документи та виніс постанову про порушення ним     ПДР України, а саме: зупинка в зоні дії знаку 3.34     ПДР України, незважаючи на його пояснення, що правила ним не порушувались. 

3.          Відповідач позовні вимоги не визнав. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними, а постанову серії ДР №122482 від 24 серпня 2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення є законною. Вважає, що позивач намагається ввести суд в оману з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

ІІ.          Установлені судами фактичні обставини справи

4.           24 серпня 2016 року інспектор 2 роти батальйону Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції Олійник Євген Васильович склав відносно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 122482 .

5.          Відповідно до зазначеної постанови 24 серпня 2016 року о 12 год. 02 хв. у м. Бориспіль аеропорт «Бориспіль» Термінал D, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснив невимушену зупинку в зоні дії знаку 3.34     ПДР      України (зупинку заборонено), чим порушив     ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою     ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено штраф у розмірі 255 грн.

6.          З наданих відповідачем доказів, а саме компакт диску судом першої інстанції встановлено, що автомобіль, яким керував позивач обладнаний спеціальним знаком-шашечка таксі. Також з наданого відеозапису неможливо встановити місця порушення     позивачем ПДР України, оскільки на відео не зафіксовано самого знаку 3.34     ПДР      України, який позивач порушив, ні місця скоєння правопорушення.

7.          Позивач на момент складання постанови у справі про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУАП мав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та Угоду про продаж інформаційних послуг, з яких судами встановлено, що позивач дійсно працює таксистом, співпрацює з замовником транспортних послуг та отримує інформацію про заявлені послуги (замовлення пасажирів). 

ІІІ.          Рішення судів у цій справі та мотиви їх ухвалення

8.          23 листопада 2016 року постановою Іванківського районного суду Київської області позов задоволено. Визнано дії інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції м. Борисполя Олійника С.В.               про накладення адміністративного стягнення від 24 серпня 2016 року за частиною 1     статті 122 КУАП неправомірними. Скасовано постанову інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції м. Борисполя Олійника Є.В. серії ДР №122482 від 24 серпня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення          за частиною 1     статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

9.          Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з ненадання відповідачем достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

10.          23 січня 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу відповідача     задоволено, постанову суду першої інстанції      скасовано     та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову      відмовлено.

11.          Задовольняючи апеляційну скаргу відповідача та скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що автомобіль, яким керував позивач обладнаний спеціальним знаком-шашечка таксі, однак зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та угоди про продаж інформаційних послуг, не можна зробити беззаперечний висновок того, що позивач дійсно працює таксистом. Ліцензія на пасажирські перевезення у позивача відсутня. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що відеофіксація працівником поліції розпочата з моменту спілкування з позивачем за фактом вже здійснення порушення вимог дорожнього знаку 3.34     ПДР     України. Відеозйомки проміжку часу від початку зупинки позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.34 до звернення працівника поліції диск не містить. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що зупинка автомобіля позивача у зоні дорожнього знаку 3.34     ПДР     України тривала більш ніж 5 хвилин.

ІV.          Касаційне оскарження

12.          10 лютого 2017 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу представника позивача.

13.          У касаційній скарзі представник позивач посилається на помилковість висновку суду апеляційної інстанції. Представник позивача зазначає, що постанова була складена відповідачем не на місці вчинення адміністративного правопорушення (термінал D), а на проїзній частині траси Бориспіль - Київ, що є порушенням  пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07 листопада 2015 року, спростовується поясненнями позивача, наданих під час адміністративного правопорушення. Також представник позивача вказує, що відеофіксація працівником поліції розпочата за межами терміналу D аеропорту Боріспіль. Враховуючи наведене просить суд скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити без змін постанову Іванківського районного суду Київської області.

14.          10 лютого 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у складі судді Швець В.В. відкрито касаційне провадження. Витребувано справу № 754/10826/16-а з Іванківського районного суду Київської області.

15.          6 березня 2017 відповідач подав заперечення на касаційну скаргу в яких вказуючи, що касаційні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

16.          9 березня 2017 року справа №          754/10826/16-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

17.          На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (набрав чинності 15 грудня 2017 року) касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

18.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: Білоус О.В. - головуючий суддя, судді: Шарапа В.М., Желтобрюх І.Л.

19.          05 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року №          562/0/78-19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

20.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: Шевцова Н.          В. - головуючий суддя, судді: Кашпур О.          В., Уханенко С. А.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

21.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

22.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

24.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25.          Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється     КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

26.          Статтею 245 КУпАП     встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

27.          Відповідно до     статті 280 КпАП     орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

28.          Відповідно до     статті 251 КУпАП     доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

29.          Відповідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

30.          Відповідно до статті 77 КУпАП, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.          Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

31.          Пунктами 1.3, 1.9.     ПДР     України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

32.          Відповідно до п.8.1     ПДР України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

33.          Пунктом 8.4     ПДР     України визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

34.          Згідно розділу 33 ПДР України, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу) 

35.          Частиною третьою     статті 122 КУпАП     передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

36.          Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

37.          Згідно статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

38.          Статтею 351 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

VІ ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

39.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі     статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

40.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача є здійснення ним зупинки на автомобілі у межах дії знаку 3.34 ПДР України «зупинка заборонена».

41.          Між тим, матеріалами справи підтверджено, що позивач на момент складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП мав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 09 червня 2004 року та Угоду про продаж інформаційних послуг, з якої судом першої інстанції встановлено, що позивач дійсно працює таксистом, співпрацює з замовником транспортних послуг та отримує інформацію про заявлені послуги (замовлення пасажирів), на автомобілі має знак «таксі». 

42.          Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем здійснення позивачем зупинки в зоні дії знаку 3.34 ПДР України «зупинка заборонена» більш ніж 5 хвилин, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, проте не зазначив докази, на яких грунтуються такі висновку. Таким чином Верховний Суд, погоджується з доводами касаційної скарги, що такі висновку апеляційного суду є лише припущенням. 

43.          Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що відеозапис долучений до матеріалів справи з нагрудної камери не доводить факту зупинки позивача більше 5 хвилин та не визначає місце зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України «зупинка заборонена». Суд апеляційної інстанції вважаючи доведених факт порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме вимог дорожнього знаку 3.34 ПДР України «зупинка заборонена» не спростував висновків суду першої інстанції та не навів доказів на яких ґрунтуються висновки суду про правомірність прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення.

44.          Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами касаційної скарги про не дотримання відповідачем приписів частини другої статті 71 КАС України через не надання будь-яких належних доказів, які б доводили вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті     122      КпАП Відповідачем не надано. 

45.          Отже, Верховний Суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУАП у зв`язку          із відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 24 серпня 2016 року серії ДР №122482, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне рішення.

VІІ Судові витрати

46.          З огляду на категорію цієї справи та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, п. 4 ч.1 ст.349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 задовольнити.

2.          Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2017 року скасувати, а постанову Іванківського районного суду Київської області залишити в силі.

3.          Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      Н.В.  Шевцова
Судді                                                                                                    О.В. Кашпур

                                                                                                    С.А. Уханенко