Постанова 
Іменем України
 
08 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 484/5506/18
 
провадження № 61-10229св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,               Кузнєцова В. О. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 , 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», 
представник відповідача - Філатов Іван Леонідович, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у складі судді Маржиної Т. В. від 20 лютого 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів: Данилової О. О., Базовкіної Т. М., Шаманської Н. О. від 25 квітня 2019 року, 

ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»), у якому просила розірвати договір оренди земельних ділянок.
 
Позов мотивовано тим, що її батько ОСОБА_3 був власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а саме: ділянки площею 1,42 га, ділянки площею 0,25 га, ділянки площею 0,02 га та ділянки площею 3,08 га.
 
ОСОБА_1 вказувала, що 01 січня 2006 року                                    ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди вищевказаної землі на 50 років, про що 15 квітня 2008 року у Державному реєстрі земель вчинено запис № 040802200039.
 
Після смерті батька позивач прийняла спадщину та відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року набула право власності на землю.
 
Посилаючись на те, що з 2007 року ТОВ «Агрофірма Корнацький» не сплачує орендну плату, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
РішеннямПервомайського міськрайонного суду Миколаївської області від                20 лютого 2019 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельних ділянок кадастровий номер НОМЕР_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , кадастровий номер НОМЕР_3 , кадастровий номер НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_3 , права та обов`язки якого за вказаним договором перейшли до  ОСОБА_1 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 квітня 2008 року за № 040802200039. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з доведеності  ОСОБА_1 факту систематичного, а саме протягом                                       2006-2017 років, невиконання ТОВ «Агрофірма Корнацький» обов`язків щодо виплати орендної плати, що є підставою відповідно до статті 651 ЦК України, статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» для розірвання договору оренди земельних ділянок.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацький» залишено без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від                20 лютого 2019 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У травні 2019 року ТОВ «Агрофірма Корнацький» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.  
 
Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу
 
Відзив до суду касаційної інстанції не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу                                     № 484/5506/18 з суду першої інстанції та зупинено дію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Вказана справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій помилково встановлено факт триваючого порушення відповідачем умов договору оренди, оскільки право на одержання орендної плати у позивача, яка є спадкоємцем орендодавця, виникло лише з 31 січня 2017 року. ОСОБА_1 , набувши право власності на землю у порядку спадкування, не повідомила орендаря про це та не зазначила платіжні реквізити для сплати оренди. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивач прийняла спадщину у вигляді земельних ділянок, у зв`язку з чим була обізнана про існування спірного договору оренди, проте до суду з цим позовом звернулась лише у грудні 2018 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності. При цьому судами не встановлено причини пропуску ОСОБА_1 вказаного строку. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_3 був власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області: площею 1,42 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , площею 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_3 , площею 0,02 га з кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 3,08 га з кадастровим номером НОМЕР_1 . 
01 січня 2006 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди земельних ділянок строком на 50 років, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що                       15 квітня 2008 року у Державному реєстрі земель вчинено запис                                № 040802200039. 
Відповідно до пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківській рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 785 грн 84 коп. Форма розрахунку за договором (грошова або натуральна форма) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком № 1 до договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму оплати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, визначену в абзаці 1 пункту 9 договору.
За змістом пункту 11 договору орендна плата вноситься щорічно до                         20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок орендної плати.
Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено пунктом 28 договору.
За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов цього договору (пункт 41 договору). Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що це порушення сталось не з її вини (пункт 42 договору). 
Відповідно до пункту 40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли спадкоємці померлого, в тому числі й ОСОБА_1 . 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцю.
Набувши в порядку спадкування право власності на передані в оренду земельні ділянки, позивач набула всі права та обов`язки орендодавця за договором, в тому числі й право на отримання орендної плати.
З часу укладення Договору земельні ділянка ОСОБА_3 знаходиться в фактичному користуванні відповідача.
Відомості про сплату ТОВ «Агрофірма Корнацьких» плати за договором у період 2008-2017 років відсутні. 
Посилання ОСОБА_1 щодо неотримання нею орендної плати відповідач не спростовує.
Мотивувальна частина
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. 
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.
Відповідно до пункту 9 спірного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківській рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 785 грн 84 коп.
Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься щорічно до                         20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок орендної плати.
Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер спірних правовідносин, та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, встановивши, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не виконало свої зобов`язання за договором оренди землі від  01 січня 2006 року, оскільки не здійснило виплату орендної плати протягом 2006-2017 років, що свідчить про систематичність порушення відповідачем умов договору, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.  
 
Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України: від 12 грудня 2012 року №6-146цс12, від 28 вересня 2016 року №6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року №6-1449цс17, та з установленою практикою Верховного Суду.
 
Посилання відповідача на невиконання позивачем вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 148^1 ЗК України не підтверджено                         будь-якими доказами, а тому є безпідставними. Крім того, вказаними нормами не встановлено умови та порядок нарахування орендної плати за договором.
 
Оформлення  ОСОБА_1 . спадкових прав на земельну ділянку лише у січні 2017 року не є підставою вважати, що з саме цього часу остання набула права на орендну плату, оскільки відповідно до частини п`ятої статті                                    1268 ЦК України спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
 
Доводи, викладені ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у касаційній скарзі, щодо пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду є безпідставними, оскільки несплата орендної плати є триваючим правопорушенням, а тому положення статті 257 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у апеляційний скарзі, які обґрунтованого відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті                     6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                   2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року зупинено дію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення.
 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від                20 лютого 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від             25 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. С. Жданова
Судді: | В. М. Ігнатенко
| В. О. Кузнєцов