ПОСТАНОВА
Іменем України

09 липня 2019 року 
Київ
справа №13/303А
адміністративне провадження №К/9901/28935/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши в порядку письмового провадження   касаційну скаргу   Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року (суддя Сакалош В.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року (судді: Костів М.В. (головуючий), Бруновська Н.В., Шавель Р.М.) у справі № 13/303А за позовом Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,
У С Т А Н О В И В :
Державна податкова інспекція у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області (далі - податковий орган, позивач у справі, скаржник у справі) звернулася в суд з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №13/303А за позовом Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 46 164.29  гривень, виданого Господарським судом Львівської області.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року, у задоволенні заяви податкового органу про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання  у справі №13/303А відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви суди попередніх інстанцій виходили з того, що податковий орган не вжив жодних заходів стосовно своєчасного реагування стосовно зміни щодо встановлення строків для пред`явлення виконавчого листа від 20 грудня 2012 року  справі 13/303/А до виконання.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач у справі подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву податкового органу про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
У касаційній скарзі позивач зазначає про те, що строк виконання виконавчого листа пропущений не з вини податкового органу, оскільки йому не було відомо про повернення виконавчого листа до суду і тільки як податковий орган дізнався про повернення виконавчого листа, одразу ж звернувся до суду про його видачу.
У запереченні на касаційну скаргу відповідач у справі зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року виправлено помилку у виконавчому листі від 20 грудня 2012 року у справі №13/303А, зокрема, в графі наказ дійсний до пред`явлення, зазначено: з « 14 березня 2011 року до» « 14 березня 2012 року», замість помилкового з « 14 березня 2011 року до» « 14 березня 2014 року».
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року у справі №13/303А відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою податкового органу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року про виправлення описки у виконавчому листі.
Таким чином, 12 вересня 2014 року вищевказана ухвала набрала законної сили.
Частиною 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня1999 року №606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлюються наступні строки, протягом яких виконавчі документи можуть бути подані до виконання: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Частина 2 зазначеної статті передбачає, що строки,   зазначені   у   частині   першій   цієї  статті, встановлюються для  виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку,  встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення,  а в разі якщо  судове  рішення  підлягає  негайному  виконанню,  - з наступного дня після його постановлення.
Відповідно до статті 261 Кодексу адміністративного судочинства  України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Як на підставу поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, податковий орган посилається на те, що виконавчий лист Господарського суду від 12 грудня 2007 року про примусове виконання постанови від 15 листопада 2007 року перебував на виконанні у ВДВС Жовківського РУЮ, при цьому ні постанови про повернення виконавчого документа, зі сам виконавчий документ до податкового органу не надходили.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня1999 року №606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий  документ,  прийнятий  державним  виконавцем до виконання,  повертається  до  суду,  який  його  видав,   у   разі відновлення   судом  строку  для  подання  апеляційної  скарги  на рішення,  за яким видано виконавчий документ,  та прийняття  такої апеляційної  скарги  до  розгляду (крім виконавчих документів,  що підлягають негайному виконанню).
Таким чином, Закон встановлював обов`язок виконавчої служби щодо повернення виконавчого листа до суду у випадку прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення,  за яким видано виконавчий документ.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що представник позивача був присутній у Львівському апеляційному адміністративному суді 14 березня 2011 року на судовому розгляді апеляційної скарги на рішення,  за яким видано виконавчий документ.
Виходячи з вищевикладеного та положень частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня1999 року №606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що станом на 14 березня 2011 року податковий орган повинен був знати про повернення виконавчого листа.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий орган зобов`язаний був знати про те що, у зв`язку набранням чинності 09 березня 2011 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) 2677- VI від 04 листопада 2010 року відбулися зміни щодо встановлення строків для пред`явлення виконавчого листа, зокрема, і виконавчого листа від 20 грудня 2012 року у справі 13/303А.
Відтак Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач у справі не вжив жодних заходів стосовно своєчасного реагування стосовно зміни щодо встановлення строків для пред`явлення виконавчого листа від 20 грудня 2012 року у справі №13/303А до виконання. 
Доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанції не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанції - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі № 13/303А залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду