Постанова  
іменем України
 
10 червня 2019 року
м. Київ
 
справа № 499/1068/16-ц
провадження № 61-15104св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Русинчука М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач  - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської  області від 11 січня 2017 року у складі судді Погорєлова І. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О., 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, у якому просив стягнути на його користь з відповідача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів її заробітку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є пенсіонером за віком, отримує пенсію у розмірі 1 220,62 грн, що є меншим за прожитковий мінімум, інших доходів не має. Вказував, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, часто хворіє, у зв`язку з чим  витрачає 600 грн щомісячно на лікування. Відповідач є його дочкою, проте не підтримує його матеріально, а тому просив захистити його порушене право шляхом стягнення аліментів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 11 січня                2017 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 02 листопада 2016 року і довічно. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням вимог статтей              202, 205 СК України, позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку повнолітньої дочки утримувати батька та його виконання. При визначенні розміру аліментів судом було враховано стан здоров`я позивача та його майновий стан. Також суд врахував майновий стан ОСОБА_2 , яка працює вчителем, отримує заробітну плату у середньому розмірі 5 000,00 грн, має на утриманні матір ОСОБА_3 , яка хворіє, та сина ОСОБА_4 , який є студентом.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О. рішення Іванівського районного суду Одеської  області від 11 січня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку при вирішенні спору.
Суд не врахував, що позивач ухилявся від сплати аліментів на утримання відповідача, у зв`язку з чим була заборгованість, що позбавляє його права на отримання аліментів.
Також суд залишив поза увагою, що її поточні щомісячні витрати перевищують 50% доходу, а з урахуванням рішення суду взагалі будуть перевищувати її дохід.
Судом не було залучено до участі у справі в якості відповідача                   ОСОБА_5 , яка є дочкою позивача і сестрою відповідача, і також має обов`язок по утриманню батька.
Крім того, суд не врахував, що позивач отримує субсидію, а відповідач має на утриманні матір, яка хворіє, і сина, який навчається на денному відділенні Одеського національного політехнічного університету.
Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, на вищевказані порушення норм матеріального та процесуального права уваги не звернув. Твердження скаржника щодо них при апеляційному розгляді не врахував.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року                   № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 499/1068/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
27 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію в Управлінні пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області у розмірі 1 220,62 грн.
З 28 вересня 1988 року по 09 листопада 1988 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, проживає один.
ОСОБА_2 є рідною дочкою позивача, і на даний час офіційно працює вчителем Петрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 та щомісячно отримує заробітну плату у середньому розмірі 6 051,81 грн. До складу сім`ї відповідача входять чоловік - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_4 , який навчається на денному відділенні Одеського національного політехнічного університету, мати - ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. 
Статтею 204 цього Кодексу встановлено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. 
Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. 
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Звертаючись до суду з позовом до  ОСОБА_2 , свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його дохід є меншим від прожитого мінімуму, він є ліквідатором Чорнобильській атомній електростанції, часто хворіє, потребує лікування, у зв`язку з чим змушений щомісячно нести додаткові витрати. Оскільки відповідач у добровільному порядку йому не допомагає, звернувся до суду з даним позовом.
У абзаці першому частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду судами попередніх інстанцій) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Суди попередніх інстанцій, встановивши, що   ОСОБА_2 не надає своєму непрацездатному батькові матеріальної допомоги, якої той потребує, за наявності у неї такої можливості, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.
Обставин, які би відповідно до статтей 202, 204 СК України звільняли відповідачку від обов`язку з утримання свого батька нею не доведено і судами не встановлено.
Розмір стягуваних на користь ОСОБА_1 аліментів визначений судом,   виходячи з положень статті 205 цього Кодексу з урахуванням матеріального і сімейного стану сторін.
Доводи ОСОБА_2 про необхідність залучення до участі у справі другої дочки позивача ОСОБА_5 , яка також зобов`язана утримувати батька, є неспроможними, оскільки це є правом позивача, а не обов`язком суду.
Інші аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів. 
Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України оцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.  
Докази та обставини, на які посилається  ОСОБА_2 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і їм надана належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.  Межі    цього    обов`язку    можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій, оскільки вони є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Іванівського районного суду Одеської  області від 11 січня                  2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня                2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук

          Н. О. Антоненко

                                                                                                                      В. І. Журавель