ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2019 року 
Київ
справа №826/14279/17
адміністративне провадження №К/9901/56678/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Шевцової Н.  В.  (суддя-доповідач),
суддів: Кашпур  О.  В., Уханенка С.  А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №  826/14279/17
за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: головуючий -  Сорочко Є.  О., судді: Літвіна Н.  М., Федотов  І.  В.

УСТАНОВИВ:

I.  Суть спору

1.          06 листопада 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - перший відповідач, ДМС), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - другий відповідач, ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просив суд:
1.1.          визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 30 серпня 2016 року №218 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 ;
1.2.          зобов`язати Державну міграційну службу України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу безпеки України, Українське бюро Інтерполу, Міністерство внутрішніх справ України та Національний банк України про визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби України від 30 серпня 2016 року №218 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 ;
1.3.          визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області щодо оформлення висновку службової перевірки від 05 травня 2016 року про визнання недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 06 березня 2013 року;
1.4.          визнати протиправними дій Державної міграційної служби України щодо затвердження висновку службової перевірки від 05 травня 2016 року про визнання недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 06 березня 2013 року;
1.5.          зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу та підрозділи Головних управлінь, Управлінь ДМС України в областях про дійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 06 березня 2013 року.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Залізничним РВ у м. Сімферополь Головного управління ДМС України в АР Крим 20 лютого 2013 року, неодноразово використовувався позивачем для посвідчення своєї особи, тому посилання на визнання бланку цього паспорту недійсним та його анулювання у зв`язку з його залишенням на території АР Крим є безпідставним.
3.          Позивач зазначав, що чинне законодавство України передбачає підстави та іншу процедуру визнання недійсним вже оформленого та виданого особі паспорта громадянина України, передбачену Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року №320 (далі - Порядок №  320), і в даному випадку підстави, перелічені у Порядку, відсутні. 
4.          На думку позивача, підстави для визнання недійсним та знищення паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 06 березня 2013 року, виданого в м.  Харкові підрозділом 6390, відсутні, оскільки на момент його видачі було надано всі необхідні документи, про що зазначено у висновку від 05 травня 2016 року.
5.          Представник першого відповідача позов не визнав, зазначив, що позивач до громадянства України не приймався, оскільки відповідний Указ Президента України відсутній. Після незаконної анексії АР Крим Державною міграційною службою України спільно з Службою безпеки України виявлено ряд фактів документування осіб - вихідців з країн Близького та Середнього Сходу, країн з підвищеною терористичною активністю або так званих "країн ризикової міграції" паспортами громадянина України у зв`язку з начебто набуттям ними громадянства України у спрощеному порядку за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" на підставі довідок про реєстрацію особи громадянином України, виданих від імені ГУ ДМС України в АР Крим. Враховуючи викладене, Державною міграційною службою України в межах повноважень у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим було прийнято оскаржуваний наказ від 30 серпня 2016 року №218 "Про визнання недійсними бланків". 
6.          У зв`язку з тим, що рішення про прийняття позивача до громадянства України не приймалося, паспорт громадянина України, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оформлені на ім`я позивача, використовувались ним без законних підстав, тому мають бути анульовані та знищені. 
7.          Додатково відповідач зазначає, що паспорт громадянина України отримано позивачем під час перебування за межами України, що підтверджується інформацією про перетин фізичною особою кордону України.
8.          Представник другого відповідача позов не визнав, посилаючись на результати висновку службового розслідування від 05 травня 2016 року щодо підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ.  Установлені судами фактичні обставини справи

9.          Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Залізничним РВ у м. Сімферополь Головного управління ДМС України в АР Крим 20 лютого 2013 року, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 06 березня 2013 року, виданим в м.  Харкові підрозділом 6390 (сектор централізованого оформлення документів №2 Головного управління ДМС України в Харківській області).
10.          З 20 лютого 2013 року місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
11.          05 травня 2016 року Головним управлінням ДМС України у Харківській області за дорученням Департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ДМС України проведено службове розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено висновок, затверджений директором Департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ДМС України від 20 травня 2016 року.
12.          Згідно вказаного висновку факт набуття громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» та справжність видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України викликає сумніви та унеможливлює, у даному випадку, саму процедуру набуття громадянства України особами - вихідцями з Близького Сходу . У зв`язку з відсутністю документального підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства України, вважати ОСОБА_1 громадянином України немає підстав.
13.          Згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 листопада 2017 року позивач прибув на територію України 01 березня 2013 року та залишив її територію 12 березня 2013 року. 
14.          20 лютого 2013 року позивач набув громадянство України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 11, виданою ГУ ДМС України в АР Крим від 20 лютого 2013 року, яка і що стала підставою для отримання позивачем паспорту громадянина України (далі - Довідка).
15.          За змістом цієї Довідки громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у 1953 році в м. Газа-Аль Зайтун, Палестина.
16.          30 серпня 2016 року Державною міграційною службою України прийнято наказ №218 "Про визнання недійсними бланків", згідно якого визнано недійсними (анульованими) бланки паспортів громадянина України згідно переліку, в тому числі, і - серії ЕТ 330156.

ІІІ.  Рішення судів у цій справі та мотиви їх ухвалення

17.          22 лютого 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва позовні вимоги задоволено, з підстав того, що результати службового розслідування могли стати підставою для ініціювання питання про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України, а не про визнання недійсним (анульованим) бланку паспорту громадянина України. Визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивача є похідним або від факту припинення громадянства України, або від встановлення факту оформлення його з порушенням вимог законодавства. Жодних із зазначених дій відповідачами не здійснено, що виключає правомірність визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
18.          12 червня 2018 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
19.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з правомірності оскаржуваного наказу та дій щодо оформлення та затвердження висновку службової перевірки, оскільки паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документами, які підтверджують громадянство України, набуття якого не підтверджено, отже, ці документи є такими, що отримані з порушенням закону.

ІV.  Касаційне оскарження

20.          На постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 18 липня 2018 року.
21.          У касаційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
22.          Неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, на думку позивача, полягає у тому, що судом апеляційної інстанції застосовано Закон, який не підлягає застосуванню, а саме Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в редакції від 27 серпня 2015 року, яка на момент вчинення відповідачами оспорюваних дій - 20 травня 2016 року, була змінена та не містила 89 пункту, який застосовано судом апеляційної інстанції.
23.          Посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції вимог пункту 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України від 13 квітня 2012 року, вказує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що оспорюваний наказ №  218 від 30 серпня 2016 року видано без проведення службового розслідування та оформлення відповідного висновку.
24.          Обґрунтовуючи порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) прийняв докази, які надав перший відповідач замість письмових доказів, покладених в основу оспорюваного наказу від 30 серпня 2016 року. Надані суду письмові докази створені вже після відкриття провадження у справі, а саме: - копію листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 листопада 2017 року, копію листа Служби безпеки України від 13 грудня 2017 року, копію листа Міністерства закордонних справ України від 18 листопада 2017 року.
25.          На думку позивача, відсутність відомостей про перетин позивачем державного кордону України до 12 березня 2013 року, пов`язана із закінченням п`ятирічного терміну зберігання цих відомостей, тому не є та не може бути доказом того, що позивач не перебував на території України до 12 березня 2013 року.
26.          У зв`язку із наведеним, позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
27.          30 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: судді-доповідача - Шарапи  В.  М., суддів: Бевзенка В.  М., Данилевич Н.  А. відкрито касаційне провадження та витребувано із Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи №  826/14279/17.
28.          13 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ДМС України, в якому перший відповідач спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
29.          У відзиві на касаційну скаргу представник першого відповідача вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження підстав набуття громадянства за територіальним походження ні під час оформлення паспорту громадянина України та громадянина України для виїзду за кордом, ні під час звернення до суду з адміністративним позовом. Наявність довідки про реєстрацію особи громадянином України не свідчить про набуття громадянства в установленому чинним законодавством порядку. На підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон №  2235-ІІІ) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
30.          16 серпня 2018 року справа №  826/14279/17 надійшла до Верховного Суду.
31.          17 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ГУ ДМС України у Харківській області, в якому другий відповідач спростовує доводи касаційної скарги просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
32.          Спростовуючи доводи касаційної скарги, другий відповідач зауважує, що позивач зареєстрований та території України лише з 20 лютого 2013 року, що унеможливлює правомірність набуття ним громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закон №  2235-ІІІ.
33.          06 червня 2019 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  638/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.  М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
34.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 червня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя Шевцова Н.  В. (суддя-доповідач), судді Кашпур  О.  В., Уханенко С.  А.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

35.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
36.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
37.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
38.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39.          Відповідно до статті 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
40.          Згідно з статтею 1 Закону №2235-ІІІ громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
41.          Пунктами 1, 3 статті 5 Закону №2235-ІІІ передбачено, що документами, які підтверджують громадянство України, є, серед іншого, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
42.          Пунктом 2 статті шостої Закону №2235-ІІІ визначено, що громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.
43.          Частиною першою статті 8 Закону № 2235-ІІІ «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
44.          Підпунктом 33 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, визначено, що Державна міграційна служба України, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності;
45.          Пунктом 9 цього Положення встановлено, що Державна міграційна служба України в межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів МВС видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.
46.          Пунктом 5.1 наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 13 квітня 2012 року № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом.
47.          Відповідно до пункту 10.4. Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року №320 (далі - Порядок №  320), погашаються, вважаються недійсними та знищуються паспорти, зокрема, оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України. У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).
48.          На підставі пункту 2 частини третьої статті 44 КАС України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
49.          Частиною першої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
50.          Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
51.          Частиною першою статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

VІ ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

52.          Набуття громадянства України у порядку, встановленому наведеною нормою, можливе у разі підтвердження особою факту народження чи постійного проживання її самої або визначених у Законі №2235-ІІІ членів сім`ї до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, а також подання нею заяви про набуття громадянства України.
53.          З огляду на приписи зазначених норм закону, доводи відповідача щодо можливості застосування процедури набуття громадянства України, визначеної частиною 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ, виключно до осіб, які є вихідцями з колишніх республік СРСР, викладені у відзиві на касаційну скаргу, прямо суперечать нормам законодавства і не беруться до уваги колегією суддів касаційного суду.
54.          Водночас матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог пункту 10.4 Порядку №  320 посадовими особами ГУ ДМС України проведено службове розслідування, яким встановлено, що паспорт громадянина для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю документального підтвердження належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України, є недійсним.
55.          Судом апеляційної інстанції, на основі досліджених під час судового розгляду доказів, а саме листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 листопада 2017 року встановлено, що позивач прибув на територію України 01 березня 2013 року та залишив її територію 12 березня 2013 року. 
56.          Поряд з цим, з довідки про реєстрацію особи громадянином України № 11, виданої ГУ ДМС України в АР Крим від 20 лютого 2013 року, що стала підставою для отримання позивачем паспорту громадянина України, вбачається, що він набув громадянства України з 20 лютого 2013 року, тобто, раніше дати його першого прибуття на територію України.
57.          За змістом пункту 2 частини третьої статті 44, частини першої статті 77 КАС України кожна сторона має право надавати під час судового розгляду докази на підтвердження обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що є безпосередньою вимогою принципу змагальності сторін.
58.          Верховний Суд зазначає, що виходячи із пояснень відповідачів, вказані у пунктах 55-56 цього рішення документи будо надано відповідачами на підтвердження висновків службового розслідування щодо відсутності документального підтвердження належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України, що спростовує доводи позивача про безпідставне дослідження судом апеляційної інстанції цих письмових доказів.
59.           Таким чином, в межах встановлених судами попередніх інстанцій обставин, факт набуття позивачем громадянства України не знайшов свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, оскільки станом на час його набуття позивач не міг перебувати на території України і відомості щодо подання ним заяви про набуття громадянства України відсутні.
60.          Враховуючи, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документами, які підтверджують громадянство України, набуття якого не підтверджено, відповідачі дійшли обґрунтованого висновку, що ці документи є такими, що отримані з порушенням закону, а тому оскаржувані дії та рішення є правомірними та такими, що вчинені на підставі та у межах чинного законодавства.
61.          Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов і Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року (справа № 820/7358/15), від 07 лютого 2018 року (справа № 826/1417/17).
62.          Судом апеляційної інстанції застосовано до спірних правовідносин норми пункту 10.4 Порядку №  320, пункту 9, підпункту 33 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, які підлягали застосуванню. 
63.          Суд погоджується з доводами касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення пункту 89 Порядку №  152, оскільки на час виникнення спірних правовідносин (станом на 27 серпня 2015 року) редакція цього нормативно-правового акта не містила відповідного пункту. Разом з тим, вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки доведено правомірність дій першого відповідача в частині визнання недійсним (анулювання) паспорта громадянина України як передумови для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон є набуття особою громадянства України у встановленому законодавством порядку.
64.          За таких обставин, Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у постанові суду апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

VІІ Судові витрати

65.           З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/14279/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.  В.  Шевцова

Судді                                                                                                    О.  В.  Кашпур

                                                                                                              С.  А.  Уханенко