Постанова
Іменем України
22 травня 2019 року
м. Київ
справа №521/20255/15
провадження №61-34076св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І.М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Фінростбанк» Красюка Ігоря Івановича про визнання звільнення незаконним, стягнення компенсації, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року у складі судді Михайлюка О. А та рішення апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: 
Сєвєрової Є. С., Гірняк Л. А., Таварткіладзе О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Фінростбанк» Красюка Ігор Іванович,
представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гайко Володимир Володимирович ,
представник  Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Фінростбанк» Красюка Ігоря Івановича - Вергелес Олена Олексіївна,
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
1.   У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Фінростбанк» Красюка І. І. (далі - Уповноваженої особи Фонду), у якому просила визнати незаконним наказ Уповноваженої особи Фонду 
від 30 листопада  2015 року про її звільнення з роботи, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, грошову компенсацію, передбачену частиною четвертою статті 235 КЗпП України, та моральної шкоди.  
2.   Позовна заява мотивована тим, що з 05 листопада 2014 року позивач працювала за строковим трудовим договором на посаді юрисконсульта юридичного управління акціонерного товариства «Фінростбанк». Трудовий договір з нею неодноразово переукладався. Наказом від 30 листопада  
2015 року її звільнено у зв`язку із закінчення строку дії контракту за пунктом 2 статті 36 КЗпП України.
3.   Позивач вважає, що її звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України не відповідає вимогам закону, оскільки трудовий договір з нею неодноразово переукладався, а тому за правилами частини другої статті 39-1 КЗпП України є таким, що укладений на невизначений строк.
4.   ОСОБА_1 також указала, що її чоловік ОСОБА_2 також працював на посаді начальника юридичного відділу банку, і під час роботи листами 
від 15 червня 2015 року, 16 червня 2015 року, 21 червня 2015 року повідомляв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про факти корупційних дій з боку його працівника ОСОБА_3 , і такі заяви були прийняті до відома, а тому звільнення вона також пов`язує з такими фактами.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
5.   Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
6.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення відбулося із дотриманням вимог закону, оскільки позивач самостійно вказувала строк договору і про продовження його дії не зверталася.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
7.   Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року змінено  в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
8.   Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки акціонерне товариство  «Фінростбанк» не припинив існування, запис про його ліквідацію до Єдиного реєстру не внесено, а  Уповноважена особа Фонду не має самостійного статусу у трудових відносинах із працівниками банку і діє від імені банку в межах повноважень Фонду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
9.   У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
 
Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
10.   Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди не дали належної оцінки доводам позивача про порушення відповідачами трудових прав позивача та наданих останньою письмових доказів на їх підтвердження. Суди безпідставно не враховували аргументи позовної заяви про незаконне звільнення позивача за пунктом 2 статті 36 КЗпП України та залишили поза увагою частину третю статті 53 Закону України «Про запобігання корупції».
11.   Касаційна скарга також містить посилання на те, що висновок апеляційного суду про те, що належним відповідачем в спірних відносинах є акціонерне товариство  «Фінростбанк» не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статями 21, 24, 36 КЗпП України, положень Закону України «Про банки та банківську діяльність» і є помилковим.
12.   У касаційній скарзі також зауважено на тривалий розгляд справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
13.   Відзив Фонду мотивовано тим, що оскаржений позивачем наказ про її звільнення  в зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП Україниприйнято Уповноваженою особою Фонду в межах наданих законом повноважень та з додержанням вимог чинного трудового законодавства. Посилання позивача на порушення частини третьої статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» не знайшло підтвердження.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
14.   Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
15.   15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
16.   Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
17.   Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18.   У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
19.   Наказом Уповноваженої особи Фонду від 05 листопада 2014 року 
ОСОБА_1 прийнято на посаду юрисконсульта юридичного відділу 
публічного акціонерного товариства  «Фінростбанк».
20.   У подальшому строковий трудовий договір неодноразово переукладався.
21.   Наказом Уповноваженої особи Фонду від 30 листопада 2015 року 
ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта публічного акціонерного товариства  «Фінростбанк» в зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду
 
22.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
23.   Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
24.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
25.   Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
26.   Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27.   Пред`являючи позов,   ОСОБА_1 посилалася на незаконність звільнення з підстав, передбачених пунктом  2 статті 36 КЗпП України. В обгрунтування позову,   ОСОБА_1 також посилалась на частину третю статті 53 Закону України «Про запобігання корупції».
28.   Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
29.   За приписами пункту 2 статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
30.   На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений на конкретно визначений сторонами строк. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.
31.   Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.
32.   Згідно частини третьої статті 53Закону України «Про запобігання корупції» особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою. Інформація про викривача може бути розголошена лише за його згодою, крім випадків, встановлених законом.
33.   Вирішуючи спір, апеляційний суд прийшов до висновку, що Уповноважена особа Фонду не є належним відповідачем у справі, оскільки не має самостійного статусу у трудових відносинах із працівниками банку і діє від імені банку в межах повноважень Фонду.
34.   Із обставин справи слідує, що з 16 липня 2014 року у акціонерному товаристві «Фінростбанк» рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15 липня 2014 року запроваджена тимчасова адміністрація Фонду строком на 3 місяці 
до 16 жовтня 2014 року з призначенням уповноваженої особи Фонду 
Волкова О. Ю.
35.   Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16 жовтня 2014 року № 113 розпочата процедура ліквідації банку строком на 1 рік по 16 жовтня 2015 року включно.
36.   Рішенням виконавчої дирекції Фонду  від 12 жовтня 2015 року процедуру ліквідації та повноваження Уповноваженої особи Фонду продовжено строком на 2 роки - до 16 жовтня 2017 року.
37.   Заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснює спеціальна юридична особа публічного права - Фонд (частина друга статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), який має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду  в один із способів, визначених статтею 39 Закону № 4452-VI (пункт 2 частини першої статті 2 цього Закону).
38.   Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вчиняти дії, передбачені планом врегулювання.
39.   Згідно з вимогами частини першої статті 36 цього Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
40.   Згідно з частиною другою статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, установлених цим Законом.
41.   Наслідки початку процедури ліквідації банку передбачені у статті 46 Закону № 4452-VI. Частина друга вказаної статті передбачає, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.
42.   А у частині першій статті 48 зазначеного Закону вказано, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює: повноваження органів управління банку; здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю.
43.   У даному випадку позивач оскаржує трудовий договір, укладений між нею та Уповноваженою особою Фонду, оформлений відповідним наказом, та просить визнати наказ про його звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору незаконним.
44.   Аналіз наведених норм свідчить про те, що Уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження.
45.   Таким чином, у спорах, пов`язаних зі звільненням працівників, у тому числі прийнятих на роботу для забезпечення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку чи його ліквідації, застосуванню підлягають норми Закону № 4452-VI, які є спеціальними.
46.   Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від  04 липня 2018 року у справі № 521/11503/15-ц (провадження № 14-238цс18).
47.   Зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції свідчить про те, що рішення місцевого суду, ухвалене у даній справі, не перевірялось в апеляційному порядку на його відповідність критеріям законності та обґрунтованості.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
48.   Згідно з пунктами 1, 2 частини третьоїстатті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
49.   За таких обставин, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року скасувати.
 
3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної  інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. С. Висоцька

Судді                                                                                                      А. О. Лесько

                                                                                                     В. В. Пророк

         В. М. Сімоненко

                                                                                                             І. М. Фаловська