ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 серпня 2019 року
м. Київ
 
справа № 205/339/16-ц
провадження № 61-13742 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року в складі судді Нижного А. В. і на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року в складі колегії суддів Повєткіна В. В., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 пред`явив у суд позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і просив суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 61 592, 8 грн сплачених авансових платежів;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 171, 05 грн понесених витрат на поліпшення авто;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 19 200 грн сплачених авансових платежів;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 171, 05 грн понесених витрат на поліпшення авто;
- стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 18 березня 2015 року між сторонами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж у розстрочку автомобіля Mercedes-Benz 1117, 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить відповідачам.
 
Того ж дня відповідачі передали позивачеві авто та документи на нього.
 
На виконання вказаної домовленості позивачем у якості авансу передано ОСОБА_2 кошти в розмірі 2 500 доларів США, а також перераховано ОСОБА_3 із рахунку сестри дружини позивача ( ОСОБА_5 ) 19 200 грн.
 
Оскільки відповідачі в подальшому відмовились від укладення договору та забрали автомобіль, позивач просив суд стягнути з них виплачені ним на підставі договору купівлі-продажу авансові платежі. 
 
На підставі положень статей 705, 778 ЦК України про договір найму-продажу позивач просив також стягнути з відповідачів вартість виконаних ним поліпшень указаного автомобіля, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану йому відповідачами ухиленням від виконання умов договору-найму продажу, неповерненням власних коштів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту укладення між ним та відповідачами договору купівлі-продажу автомобіля або попереднього договору про укладення такого договору в майбутньому, як не доведено факту поліпшення автомобіля.
 
Суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди за недоведеністю.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року змінене в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову. В решті вказане судове рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову та залишаючи в решті рішення суду без змін, апеляційний суд виходив неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 1212 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрите касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Позивач просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
Заперечення на касаційну скаргу в установлений судом строк позивачами не подані.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками автомобіля Mercedes-Benz 1117, 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 .
 
У період з 18 березня 2015 року до 14 січня 2016 року фактично автомобіль знаходився в користуванні ОСОБА_1 .
 
У період користування автомобілем ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 кошти у розмірі 2 500 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, в яких призначення платежу вказано як «за автомобіль Мерседес 1117, д/н НОМЕР_1 ». Крім того, з карткового рахунку ОСОБА_5 на картковий рахунок ОСОБА_3 були переведені кошти на загальну суму 17 550 грн.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 60, частини першої статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами виникли відносини купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу.
 
Судами встановлено, що у період із 18 березня 2015 року до 14 січня 2016 року автомобіль фактично знаходився в користуванні позивача, який в указаний період сплачував відповідачам грошові кошти.
 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина друга статті 638 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму.
 
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України).
 
За правилом частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі та не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
 
Згідно з положеннями статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
 
Належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, зокрема ціни предмета договору, строку та порядку його виконання, позивачем не надано.
 
Не надано суду доказів, що придбані позивачем запчастини та розхідні матеріали для автомобіля були використані саме для його поліпшення.
 
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог є законним і обґрунтованим, зробленим з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням вимог процесуального права.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, апеляційний суд уважав, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин сторін і неправильно застосував до них положення статті 1212 ЦК України.
 
Відповідно до змісту мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року суд вважав відсутніми підстави для задоволення позову за його безпідставністю та недоведеністю. Висновок суду про те, що сплачені позивачем кошти є не авансовим платежем, а безпідставно набутим майном у розумінні статті 1212 ЦК України, не вплинув на вирішення спору по суті.
 
Відтак висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та положенням процесуального закону.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410, 412 ЦПК України підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року скасувати.
 
Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                                  І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      М. М. Русинчук