Постанова
Іменем України 
 
03 липня 2019року 
м. Київ
 
справа № 640/6801/15-ц
провадження №61-24125св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_5 ,
треті особи: Управління у справах неповнолітніх при районній раді у Київському районі міста Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Міграційна служба Київського району міста Харкова,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду міста Харкова від              07 вересня 2016 року у складі судді Ніколаєнко І. В. та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Піддубного Р. М., Гуцал Л. В., 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року   ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 та просили визначити порядок користування квартирою       АДРЕСА_1  наступник чином: право на користування кімнатами площею 16,2 кв.м. та 14.9 кв.м. визначити за                 ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ; право користування кімнатою 13,0 кв.м. визначити за відповідачем  ОСОБА_5 ; у спільному користуванні ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , а також  ОСОБА_5 залишити коридор площею 8,8 кв.м., кухню площею 6,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м;усунути перешкоди з боку  ОСОБА_6                            у користуванні зазначеною квартирою і вселити у неї  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в спірній квартирі за домовленістю сторін було поділено кімнати для проживання між колишнім подружжям, їх донькою                   ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні позивачами квартирою, неодноразово змінював замки у вхідних дверях, що позбавляє позивачів можливості вільно користуватися вказаним жилим приміщенням. 
У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зустрічним позовом та просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою та зняти їх з реєстрації.
Свої вимоги мотивував тим, що після розлучення його колишня дружина                      ОСОБА_1 почала проживати разом з донькою та її сім`єю у квартирі                                в сусідньому будинку та живе там постійно з 2009 року. В оспорюваній квартирі позивачі за первісним позовом не проживають тривалий час, виселилися з неї добровільно, не здійснюють оплату комунальних послуг. Враховуючи наведене, вказані особи підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі статті 72 ЖК УРСР.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року первісний позов задоволено.
Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_5 в користуванні ОСОБА_1 ,                      ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 та вселено у вказану квартиру ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
Визначено порядок користування житловими приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1 відповідно до варіанту I порядку користування квартирою згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 4881 від 29 липня 2016 року, а саме: користувачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділено в індивідуальне користування наступні приміщення: житлову кімнату «8» площею 14,9 кв.м., житлову кімнату «9» площею 16,2 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.
Користувачу ОСОБА_6  виділено в індивідуальне користування житлову кімнату «7» площею 13,0 кв.м.
У спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  та   ОСОБА_6  виділено: коридор «1» площею 8,8 кв.м., вбиральню «2» площею 1,1 кв.м., ванну кімнату «3» площею 2,0 кв.м., кухню «4» площею 6,7 кв.м., вбудовану шафу «5» площею 0,2 кв.м., вбудовану шафу «6» площею 0,4 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору по 243, 60 грн кожній та витрати за проведення експертизи                   в розмірі по 1 344 грн кожній.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.
Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачі за первісним позовом мають намір проживати за місцем їх реєстрації, разом з тим, позбавлені вказаної можливості, оскільки відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив                         з недоведеності ОСОБА_5 факту непроживання позивачів у спірній квартирі понад встановлені законом строки без поважних причин. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року змінено в частині визначення порядку користування квартирою. 
Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4                        в користування наступні приміщення: житлову кімнату «8» площею 14,6 кв.м.                           з балконом, житлову кімнату «9» площею 15,8 кв.м. з балконом.
В користування ОСОБА_5 виділено наступні житлові приміщення: житлову кімнату «7» площею 13,1 кв.м.
У спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,        ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено: коридор «1» площею 8,7 кв.м., вбиральню «2» площею 1,1 кв.м., ванну кімнату «3» площею 2,0 кв.м., кухню «4» площею 6,9 кв.м., вбудовану шафу «5» площею 0,97 кв.м., вбудовану шафу «6» площею 1,72 кв.м.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 витрат на проведення судової експертизи скасовано.
В решті рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року залишено без змін.
Зміннюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування спірною квартирою, апеляційний суд виходив з того, що при проведенні судової будівельно-технічної експертизи № 4881 від 29 липня 2016 року, на підставі висновків якої було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , експертом не було оглянуто квартиру, а в основу висновку було покладено план квартири невідомого походження. Враховуючи наведене, апеляційним судом було визначено порядок користування квартирою виходячи з площі її кімнат, визначених відповідно до поверхового плану будинку АДРЕСА_2 .
 
Оскільки колегією суддів апеляційного суду не приймався до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи при визначенні порядку користування спірною квартирою, витрати на проведення вказаної експертизи розподілу не підлягають.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У лютому 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України                      з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року і рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували тривале не проживання відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі, підтверджене письмовими показаннями свідків у справі, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування нею відповідно до статті 72 ЖК УРСР.
 
Судова будівельна-технічна експертиза проведена по підробним документам, однак його заперечення щодо проведення такої експертизи судами враховані не були.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                              і кримінальних справ від 16 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду міста Харкова,                       а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України   № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 11 серпня 1982 року ОСОБА_5 видано ордер № 001146 на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї               з чотирьох осіб - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16 березня 2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 106. 
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої Комунальним підприємством «Жилкосмервіс дільниця № 17 » 14 січня 2015 року,                  у вказаній квартирі зареєстровано п`ять осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Стаття 104 ЖК УРСР передбачає, що член сім`ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.
У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2015 року за клопотанням представника позивачів за первісним позовом у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «яким чином можливо визначити порядок користування житловими та іншими приміщеннями у квартиру АДРЕСА_1 користувачами ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .?»
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4881 від 29 липня 2016 року в дослідженні запропоновано три варіанти порядку користування житловими та іншими приміщеннями у спірній квартирі. 
Згідно з частиною шостою статті 147 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), висновок експерта для суду не                        є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що на спірну квартиру не виготовлявся технічний паспорт, при проведенні експертизи судовим експертом квартира не оглядалася, а походження плану квартири, покладеного в основу вищевказаного висновку, є невідомим, з урахуванням витребуваного у Харківської міської ради витягу з поверхового плану будинку АДРЕСА_2 , дійшов вірного висновку про неврахування висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4881 від 29 липня 2016 року при визначенні порядку користування квартирою.
Відповідно довитягу з поверхового план будинку АДРЕСА_2 спірна квартира складається з трьох кімнат: житлової кімнати «8» площею 14,6 кв.м. з балконом, житлової кімнати «9» площею 15,8 кв.м. з балконом, житлової кімнати «7» площею 13,1 кв.м. Також в квартирі розташовані коридор «1»                       площею 8,7 кв.м., вбиральня «2» площею 1,1 кв.м., ванна кімната «3» площею 2,0 кв.м., кухня «4» площею 6,9 кв.м., вбудована шафа «5» площею 0,97 кв.м., вбудована шафа «6» площею 1,72 кв.м. Таким чином, житлова площа спірної квартири становить                 43,5 кв.м. 
Встановивши, що ОСОБА_5 чинить позивачам за первісним позовом перешкоди у користуванні спірною квартирою, однак вони мають намір проживати за місцем реєстрації свого місця проживання, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,                                 з урахуванням витягу з поверхового плану, який містить план квартири АДРЕСА_1 , апеляційний суд здійснив визначення порядку користування спірною квартирою у правильний спосіб.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою, та зняти їх з реєстраційного обліку на підставі статті 72 ЖК УРСР.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька                        і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
Згідно зі статтею 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи наведені норми права, встановивши, що ОСОБА_5 не доведено факт відсутності відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі понад шість місяців, з урахуванням того, що позивач за зустрічним позовом не визнає право користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вказаним житлом та чинить їм перешкоди у користуванні ним, суди дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 .
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про проведення судової     будівельно-технічної експертизи на підставі підробних документів, оскільки судом апеляційної інстанції при визначенні порядку користування квартирою не приймався до уваги висновок експерта, складений за наслідками проведення такої експертизи.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки  доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу  ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року в незміненій рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року в його незміненій рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов