ПОСТАНОВА
Іменем України

18 липня 2019 року 
Київ
справа №820/6787/16
адміністративне провадження №К/9901/20311/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Калашнікової О.В., 
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року (у складі головуючого судді Мар`єнко Л.М.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Ральченка І.М., Бершова Г.Є., Катунова В.В.)
у справі №820/6787/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Харківській області
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
I. ПРОЦЕДУРА
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача "Про накладення дисциплінарного стягнення на старшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції ОСОБА_1." від 24 жовтня 2016 року №871; 
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 15 листопада 2016 року №449 о/с "Про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 за пунктом 6/ у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції/ частина перша статті 77 Закону України "Про національну поліцію";
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Харківський області з 15 листопада 2016 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
2.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, в задоволенні   позову відмовлено.
3.          У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції України.
5.          У вересні 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Харківській області проведено службове розслідування відносно старшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1, за результатами чого складено висновок від 18 жовтня 2016 року, яким встановлено такі обставини.
6.          17 вересня 2016 року о 00 год 30 хв. до чергової частини УОАЗОР ГУНП в Харківській області від чергового Управління патрульної поліції в м. Харків надійшло повідомлення про те, що 16 вересня 2016 року близько 21 год 50 хв. на перехресті вулиць Верхньогіївської та Холодногірської в місті Харкові працівниками патрульної поліції був виявлений автомобіль "VOLKSWAGEN PASSAT" н.з. НОМЕР_1 (в подальшому встановлено, що даний н.з. закріплений за іншим автомобілем ВАЗ-211540 та зареєстрований на ОСОБА_2 ) під керуванням старшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1., який, не виконавши вимоги підпункту 8.7.3 (є) Правил дорожнього руху України, проїхав перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, на вимоги працівників поліції зупинитися не реагував, почав прискорюватись. Зупинившись, позивач залишив автомобіль та в подальшому був зупинений працівниками патрульної поліції.
7.          За порушення вимог підпункту 8.7.3 (е) (Проїзд на заборонений сигнал світлофору), пункту 2.1 (Відсутність посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) Правил дорожнього руху України відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за частиною другою статті 122, частиною першою статті 126 КУпАП.
8.          За порушення пункту 2.5 (Ухилення від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння) Правил дорожнього руху України у відношенні позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.
9.          У присутності двох свідків від встановленого законом порядку проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння позивач відмовився.
10. Під час складання вказаних протоколів позивач, перебуваючи в громадському місці, нецензурно виражався відносно працівників патрульної поліції, чим вчинив дрібне хуліганство, у зв`язку з чим у відношенні останнього складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП.
11.           У ході оформлення адміністративних матеріалів позивач кілька разів намагався покинути місце пригоди, не виконував законні вимоги поліцейських, чим вчиняв злісну непокору законним вимогам працівників поліції, у зв`язку з чим у відношенні останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП.
12.          За порушення правил керування транспортним засобом відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
13.           За порушення пунктів 2.1, 2.5, підпункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, а також складені протоколи про адміністративні правопорушення за частиною п`ятою статті 121, частиною другою статті 122, частиною першою статті 126, частиною першою статті 130, статтею 173 та статтею 185 КУпАП.
14.           Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків, що опитані у ході службового розслідування, даними відеозаписів з персональних відеореєстраторів (№ 0101, 0153) працівників патрульної поліції лейтенантів поліції.
15. Отже, за висновками службового розслідування ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частинами п`ятою статті 121, частиною другою статті 122, частиною першою статті 126, частиною першою статті 130, статтею 173 та статтею 185 КУпАП, допустив порушення вимог пункту 2.1 (Відсутність посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), пункту 2.5 (Ухилення від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння) та підпункту 8.7.3 (е) (Проїзд на заборонений сигнал світлофору) Правил дорожнього руху України, а також порушив вимоги статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 №3460-ІV, у частині дотримання законодавства, виявлення неповаги до колег по службі та інших громадян, неухильного виконання статутів і наказів начальників, гідного і чесного поводження у позаслужбовий час, необхідності бути прикладом у дотриманні громадського порядку та відповідати нормам професійної та службової етики, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ у частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського.
16.           За наслідками розслідування 24 жовтня 2016 року №871 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області видано наказ про накладення дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, що виразилося у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених частиною п`ятою статті 121, частиною другою статті 122, частиною першою статті 126, частиною першою статті 130, статтею 173 та статтею 185 КУпАП України, невиконання вимог пунктів 2.1, 2.5, підпункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, порушень вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту України, статті 18 Закону України "Про національну поліції", Присяги поліцейського, яким позивача звільнено з органів Національної поліції України.
17. На підставі вказаного наказу начальником ГУНП в Харківській області прийнято наказ по особовому складу №449о/с від 15 листопада 2016 року, яким звільнено за пунктом 6/ у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції/ частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Харківській області з 15 листопада 2016 року.
18.           Вважаючи незаконними зазначені рішення, дії відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
19.           Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що службовою перевіркою встановлено вчинення позивачем ряду адміністративних та дисциплінарного правопорушень.
20.           Відповідачем дотримано процедуру проведення службового розслідування, за наслідком чого складено висновок, на підставі якого видано спірні накази. 
21.           Обираючи крайній захід дисциплінарного стягнення (звільнення), відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
22.           Позивач у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій. Вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
23.           Зазначає про відсутність достатніх та належних доказів порушення позивачем службової дисципліни. Зокрема, вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що за кермом або в самому автомобілі знаходився позивач, матеріали службового розслідування ґрунтуються на показах поліцейських, які є суперечливими та такими, які не відповідають дійсним обставинам справи.
24. Позивач зазначає, що він не має жодного відношення до автомобіля ("VOLKSWAGEN PASSAT" н.з. НОМЕР_1 ), він не є його власником чи користувачем, він не знаходився у цьому автомобілі, не керував ним, а вийшов зі свого домоволодіння на шум, який виник в результаті погоні за вказаним автомобілем.
25.           Також звертає увагу, що пояснення працівників поліції, що містяться у висновку від 18 жовтня 2016 року, є суперечливими та взаємовиключними. Розбіжності стосуються часу вчинення позивачем правопорушень та присутності чи відсутності поліцейських при цьому.
26.           Позивач вважає, що судами попередніх інстанцій проігноровано ту обставину, що судовими рішеннями закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною першої статті 130, статтями 185 та 173 КУпАП, за порушення яких і було його звільнено.
27.           Крім того, звертає увагу, що ні з висновку службового розслідування, ні з оскаржуваних судових рішень не вбачається за можливе дізнатись, які норми права були порушені позивачем та що конкретно стало підставою для його звільнення. 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
28. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
29. Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
30.           Положеннями пункту 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
31.           За такого правового регулювання та оскільки Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнятий в установленому законом порядку до правовідносин, що склались між сторонами, підлягають застосуванню норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.
32.           За змістом статей 1, 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
33.           Сутність службової дисципліни осіб рядового і начальницького складу розкрито у статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України через визначення обов`язків працівників поліції.
34.           За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
35.           Відповідно до зазначеної статті Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція).
36.           Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
37.           Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, підставою для проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 стало вчинення ним 16-17 вересня 2016 року ряду адміністративних правопорушень.
38.           Доказом вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку є висновок службового розслідування від 18 жовтня 2016, яким встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у вчиненні ним діянь, зазначених в пункті 15 цієї постанови.
39.           Як встановлено судами, у ході службового розслідування позивач відмовився давати пояснення, посилаючись на статтю 63 Конституції України. 
40. Під час судового розгляду цієї справи позивачем не спростовані обставини вчинення ним дисциплінарного проступку, а саме порушення статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ у частині дотримання законодавства, виявлення неповаги до колег по службі та інших громадян, неухильного виконання статутів і наказів начальників, гідного і чесного поводження у позаслужбовий час, необхідності бути прикладом у дотриманні громадського порядку та відповідати нормам професійної та службової етики та статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» у частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського.
41. У статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України наведено перелік дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, в тому числі звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 8).
42.           За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
43. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
44.           В той же час згідно з підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
45.           За таких обставин, на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчинення ним діянь, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів та поновлення позивача на службі в органах Національної поліції, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не можуть бути задоволені.
46.           Доводи позивача про відсутність достатніх та належних доказів порушення позивачем службової дисципліни є безпідставними, оскільки як зазначалось, це підтверджуються висновком службового розслідування від 18 жовтня 2016 року, який в свою чергу, складений на підставі обставин, що підтверджуються численними постановами у справах про адміністративні правопорушення, показами свідків, відео з нагрудних камер поліцейських.
47.           Доводи позивача про те, що він не має жодного відношення до автомобіля ("VOLKSWAGEN PASSAT" н.з. НОМЕР_1 ), а також те, що пояснення працівників поліції, що містяться у висновку від 18 жовтня 2016 року, є суперечливими та взаємовиключними не можуть бути взяті судом уваги, оскільки стосуються оцінки доказів. 
48. В той же час, суд касаційної інстанції, яким є Верховний Суд, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
49.           Наявність певних суперечностей у поясненнях працівників поліції, які містяться у висновку службового розслідування, не можуть бути безумовною підставою для висновку про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. До того ж, працівники поліції були допитані в якості свідків в суді першої інстанції та підтвердили обставини, що стали об`єктом службового розслідування відносно ОСОБА_1 
50.           Аргументи позивача про те, що судами попередніх інстанцій проігноровано ту обставину, що судовими рішеннями закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною першої статті 130, статтями 185 та 173 КУпАП є безпідставними, оскільки таким доводам і суд першої, і суд апеляційної інстанції оцінку надали обґрунтовану оцінку.
51.           З цього приводу варто зауважити, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.
52. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.
53.           Така правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі 816/1534/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.
54.           Не заслуговують на увагу й такі доводи позивача як те, що йому не вбачається за можливе дізнатись, які норми права були ним порушені та що конкретно стало підставою для його звільнення, оскільки матеріалами службового розслідування, спірними наказами та оскаржуваними рішеннями судів чітко встановлено що стало підставою для службового розслідування, в чому полягало порушення службової дисципліни та які норми законодавства при цьому порушено позивачем.
55.           Окремо варто зауважити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
56.           В розглядуваному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з його посадою. Так, ОСОБА_1 вчинений дисциплінарний проступок, який проявився у вчиненні ним ряду адміністративних правопорушень, в тому числі порушенні Правил дорожнього руху України, а також порушень вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту України, статті 18 Закону України "Про національну поліції", Присяги поліцейського. Тим самим позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
57.           За таких обставин, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
58.           Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
59.           Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
60.           З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 у справі №820/6787/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду