П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2019 року
м. Київ
Справа № 451/1266/16-а
Провадження № 11-1350апп18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А.,                 Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І.,     Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області (далі - Оглядівська сільрада), голови Оглядівської сільради Шарко Марії Андріївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Родючий Лан» (далі - Товариство), про визнання недійсним рішення, визнання відсутності компетенції (повноважень) органу місцевого самоврядування та визнання протиправними дій посадової особи цього органу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року (суддя Мулявка О. В.) та                 Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (судді Довгополов О. М., Гудим Л. Я., Святецький В. В.),
УСТАНОВИЛА:
25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: 
визнати недійсним та скасувати рішення V сесії VII скликання Оглядівської сільради від 14 квітня 2016 року № 48 «Про надання дозволу на використання неуспадкованих земель за цільовим призначенням»;
визнати відсутність в Оглядівської сільради при ухваленні зазначеного рішення компетенції передавати в користування будь-яким особам земельні ділянки, на які у встановленому законом порядку не зареєстровано право комунальної власності; 
визнати протиправними дії голови Оглядівської сільради Шарко М. А. щодо допуску до порядку денного сесії сільської ради, на якій було прийнято згадане рішення, пропозиції (питання порядку денного) щодо передання в користування Товариству земельних ділянок, які не є комунальною власністю.
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 послалася на те, що передана згідно з оскаржуваним рішенням у користування Товариства земельна ділянка належала на праві приватної власності її чоловіку, до смерті якого вона постійно проживала разом з ним та є його єдиною спадкоємницею, отже, відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України позивач фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, в тому числі й зазначену земельну ділянку. А тому, на переконання ОСОБА_1 , оскаржуваним рішенням та діями відповідачів порушено її право власності на цю ділянку.
У ході розгляду справи суди встановили, що  ОСОБА_1 зареєстрована і проживала на   АДРЕСА_1 разом зїї чоловіком  ОСОБА_1 до дня його смерті.
Рішенням Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 14 квітня 2016 року № 48 «Про надання дозволу на використання неуспадкованих земель за цільовим призначенням» було вирішено передати в користування Товариству неуспадковані земельні ділянки за цільовим призначенням до отримання їх власниками державних актів, серед яких і земельну ділянку загальною площею 1,6719 га, розташовану на території Оглядівської сільської ради, яка згідно з державним актом серії НОМЕР_1 , виданим Радехівською районною радою народних депутатів Львівської області 16 березня 2000 року, належала на праві приватної власності ОСОБА_1 (чоловікові позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначеним рішенням також зобов`язано директора Товариства заключити з Оглядівською сільрадою договір оренди на неуспадковані землі за цільовим призначенням.
Радехівський районний суд Львівської області ухвалою від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі чинного на той час пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки таку заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Зазначені судові рішення мотивовані тим, що спори, які виникають із земельних правовідносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства.
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати постановлені цими судами ухвали щодо відмови у відкритті провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Скаргу мотивовано тим, що спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, належать до компетенції адміністративних судів. Скаржник посилається на Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року             № 10-рп/2010 у справі № 1-6/2010, яким роз`яснено, що при вирішенні питань розпорядження землями територіальних громад, зокрема, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень, а тому згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у відповідній редакції) до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідачі та третя особа заперечень на касаційну скаргу на подали.
Дослідивши в межах, визначених частиною першою статті 341 КАС (у редакції, чинній на час здійснення касаційного перегляду), наведені в касаційній скарзі доводи щодо порушення судами правил предметної юрисдикції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)  передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).
Статтею 6 КАС (у редакції, чинній на час подання позову) встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Стаття 2 КАС (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За змістом частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. 
Крім того, необхідно врахувати правове регулювання юрисдикції адміністративних судів, передбачене чинною редакцією КАС.
Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина друга статті 4 чинного КАС).
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі органу державної влади або органу місцевого самоврядування не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок рішення та дій відповідачів, пов`язаних із передачею Товариству у користування земельної ділянки, яка, як стверджує позивач, є його приватною власністю. Як убачається з наявної в матеріалах справи ухвали Радехівського районного суду Львівської області від                16 вересня 2016 року (справа № 451/1097/16-ц) про забезпечення позову Товариства до Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна Безпека-Мінімакс» про визнання недійсним договору оренди земельних часток (паїв) та усунення перешкод у розпорядженні, 15 квітня 2016 року Оглядівська сільрада та Товариство, керуючись оскаржуваним у цій справі рішенням від 14 квітня                 2016 року № 48, уклали договір оренди земельних часток (паїв), умовами якого передбачено, що Оглядівська сільрада передає, а Товариство приймає в оренду невитребувані та неуспадковані земельні ділянки земельних часток (паїв) осіб, які померли, а їх спадкоємці не прийняли спадщину, або ж договір оренди щодо яких закінчився, чи не був укладений, що знаходяться в межах території зазначеного органу місцевого самоврядування і, площа яких орієнтовно складає 148,78 га.
Тобто на підставі оскаржуваного рішення Оглядівської сільрадивиникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, адже стосується приватноправових відносин, і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Оскільки позивач у справі обґрунтовує порушення своїх прав наявністю в нього дійсного речового права - права власності на земельну ділянку, яку передано у користування третій особі, то таке право має бути предметом захисту в порядку цивільного судочинства.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують цих висновків.
За правилами частини першої статті 350 КАС у чинній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Оскільки відмова у відкриттіпровадження у цій справі відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року- без змін.
За частиною шостою статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
| С. В. Бакуліна | Л. І. Рогач
| В. В. Британчук | І. В. Саприкіна
| Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
| О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич
| В. С. Князєв | О. Г. Яновська
| Л. М. Лобойко |