Постанова
Іменем України
26 червня 2019 року
м. Київ
справа № 212/5668/16-ц
провадження № 61-11406св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року у складі судді Зіміна М. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Бондар Я. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізькій залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізькій залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що під час роботина різних посадах у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за шкідливих умов праці він отримав професійне захворювання. Крім того, під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму живота (проникаюче поранення брюшної порожнини з ушкодженням тонкого кишківника). 
За фактом нещасного випадку було складено акт № 9 від 28 серпня 2005 року (форма Н-1). Рішенням Медико - соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60%.
У зв`язку з професійним захворюванням, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 362 500,00 грн. Позивач просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь 362 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «Криворізькій залізорудний комбінат» на користь  ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з виконанням  ОСОБА_1 протягом тривалого часу трудових обов`язків у шкідливих умовах з вини відповідача ушкоджено його здоров`я, що спричиняє йому моральні і фізичні страждання. Зазначені обставини свідчать про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди та наявність правових підстав, визначених статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), для її відшкодування. Враховуючи наявність у ОСОБА_1 50% втрати працездатності, встановлення йому третьої групи інвалідності, стаж роботи на підприємстві, глибину фізичних та моральних страждань, потребу в санаторно-курортному лікуванні, моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 25 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.
У частині відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, яке мало місце 19 серпня 2005 року, суд відмовив у задоволені позову, виходячи з того, що чинним на той час законодавством обов`язок відшкодувати моральну шкоду при зазначених обставинах покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про отримання позивачем професійного захворювання у шкідливих умовах праці, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням установлених обставин справи, а саме моральних страждань позивача, зумовлених вимушеними істотними змінами у його життєвих стосунках, втратою ним працездатності та встановленою йому інвалідністю. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості, справедливості.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2016 року ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернулося до суду з касаційною скаргою на ухвалені у справі судові рішення, просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
28 лютого 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що визначений судами першої і апеляційної інстанцій розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Крім того, втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням є страховим випадком, а відповідно відшкодування шкоди є обов`язком Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а не роботодавця. Позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не надав висновків медичних установ, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 06 вересня 1989 року по 06 червня 2013 року працював на різних посадах у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», зокрема, прохідником, він був зайнятий повний робочий день на підземних роботах. Загальний стаж роботи у ОСОБА_1 27 років, із них, 19 років і 1 місяць за професією в умовах впливу шкідливих факторів.
19 серпня 2005 року під час виконання трудових обов`язків підземного прохідника з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав  травму. 
За змістом довідки огляду МСЕК серії ДНА-02 № 02571 від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено 10 % стійкої втрати працездатності, у зв`язку із трудовим каліцтвом від 19 серпня 2005 року з переоглядом 01 листопада 2006 року (а. с. 10).
Відповідно до довідки огляду МСЕК серії ДНА-02 № 09745 від 08 листопада 2006 року ОСОБА_1 при переогляді було підтверджено 10% стійкої втрати працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом від 19 серпня 2005 року з подальшим переоглядом (а. с. 11).
Наказом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 06 червня 2013 року № 1438 - к ОСОБА_1 звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням).
Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 07 лютого 2013 року     № 316 ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія шийна з вираженим статико-динамічними нейродистрофією у вигляді двостороннього плече лопаткового періартрозу (ПФС 2 стадія), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ 1 - 2 стадія) і колінних (ПФ 2 стадія) суглобів; 2) вегетативно - сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень 1 стадія (пиловий бронхіт 1 стадія, емфізема легень 1 стадія) ЛН 1стадії.
09 квітня 2013 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проведено розслідування причини виникнення зазначених хронічних професійних захворювань у ОСОБА_1 , які встановлені Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини 07 лютого 2013 року, про що було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу 10 квітня 2013 року (далі - Акт).
 Згідно із Актом причиною виникнення професійних захворювань є робота протягом 19 років 1 місяця в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. 
Згідно із пунктом 16 Акта професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Гвардійська» підземним прохідником, він виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування він підпадав під вплив підвищених параметрів пилу та локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, яке перешкоджало його застосуванню.
Причиною виникнення професійного захворювання, як зазначено у пункті 17 Акта, є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а. с. 29 - 32).
Відповідно до висновку МСЕК від 05 червня 2013 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з яких: первинно 30% - по радикулопатії, 10% - по вегетативно - сенсорній поліневропатії, 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 10% - повторно по трудовому каліцтву 2005 року, а також ІІІ групу інвалідності (а.с.12-13).
Згідно з довідкою МСЕК від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 під час повторного переогляду підтверджено встановлену втрату працездатності в розмірі 60% та ІІІ групу інвалідності з подальшим переоглядом (а. с. 14-15).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до частин першої та другої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 237^-1відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2004 року, 1-рп/2004, (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання
Вирішуючи питання про підстави та розмір відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанції виходили із встановлених обставин: позивач потерпів на виробництві від професійного захворювання, позивачу встановлено  3 групу інвалідності, врахували характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Велика Палата Верховного Суду у  постанові від 23 січня 2019 року, справа № 210/2104/16, провадження № 14-597 цс18, зазначила, що  спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, Верховний Суд зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача у зв`язку з професійним захворюванням настало у 2013 році (висновок МСЕК від 05 червня 2013 року), тому суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування, є роботодавець. 
Виходячи з наведеного, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України незалежно від вини юридичної особи є  порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, справа № 210/5258/16, провадження № 14-463/18, а саме: якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України № 717-Vвід 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт заподіяння моральної шкоди  ОСОБА_1  у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, внаслідок не забезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, а тому суди дійшли правильного висновку, що саме відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суди взяли до уваги всі обставини справи та негативні наслідки, які настали для позивача у зв`язку з відповідною його трудовою діяльністю.
Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно зобов`язав роботодавця відшкодувати позивачу моральну шкоду, а не Фонд, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки останній не надав висновків медичних установ, які б підтвердили факт спричинення йому моральної шкоди, так як позивач надав належні та допустимі докази на обґрунтування моральної шкоди. 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами його перегляду підлягає поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року.
Постанова оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             О. В. Ступак
Судді:                                                                                                                      І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      В. О. Кузнєцов
                                                                                                                      А. С. Олійник
Г. І. Усик