Постанова
Іменем України
29 травня 2019 року
м. Київ
справа № 755/12273/15-ц
провадження № 61-7294св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В.О., Олійник А.С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О.,             Усика Г.І.,
учасники справи:
позивач -     ОСОБА_1 ,  
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Дніпровська районна у м. Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2  на заочне рішення Дніпровського районного суду                 м. Києва від 20 жовтня 2015 року у складі судді Марцинкевича В. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у складі суддів:                   Рубан С. М., Желепа О. В., Іванченко М. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. 
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з квітня 2006 року сторони перестали проживати разом та вести спільне господарство.
У свідоцтві про народження дитини батьком ОСОБА_3 записано                 ОСОБА_2 
Відповідач фактично відмовився від дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його розвитком, здоров`ям, фактично втратив родинний зв`язок. Дитина проживає з матір`ю, яка займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивача та є підставою її звернення з вказаним позовом до суду. 
Відповідач самоусувся від виконання батьківських обов`язків, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 . 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року, позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 1 000,00 грн, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18 червня 2015 року і до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року  заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4  залишено без задоволення.
Заочне рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що доказів згідно з вимогами статей 58-59 ЦПК України 2004 року щодо оспорювання відповідачем батьківства у передбаченому законом порядку до суду не надано, а враховуючи фактичні обставини справи щодо самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та з урахуванням висновку Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування, обґрунтованим є висновок про доведеність позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року у складі судді Марцинкевича В. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2  залишено без руху.
У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду. 
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_5 належним чином про день, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції не повідомлено, він не отримував жодної кореспонденції. Посилання суду апеляційної інстанції на обізнаність відповідача про час, місце розгляду справи у суді першої інстанції належним чином не підтверджено та не є у розумінні цивільного процесуального закону належним повідомленням сторони про судове засідання. 
У матеріалах справи відсутня ухвала суду про заочний розгляд справи згідно з вимогами частини першої статті 225 ЦПК України 2004 року про заочний розгляд справи. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі пояснень позивач, не взяв до уваги пояснення відповідача, оскільки він фактично був позбавлений надати їх.
Залишається не з'ясованим питання щодо батьківства дитини, у свідоцтві про народження якої записано відповідача.
25 жовтня 2017 року до суду першої інстанції подано зустрічний позов про оспорювання батьківства, анулювання актового запису про встановлення батьківства. Проте суд не постановив процесуальний документ щодо зустрічного позову.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  ОСОБА_1  перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 . 
Згідно із висновком Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування від 28 вересня 2015 року № 19, є можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.  
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.  
За змістом статті 123 ЦПК України 2004 року відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Відповідно до статті 164 СК України можна позбавити батьківства особу,  яка є батьком дитини, оскільки батьківські права, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті спорідненості з нею.
Постановивши заочне рішення та позбавивши відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.
В апеляційній інстанції справа розглядалася в режимі відеоконференції за клопотанням представника ОСОБА_2 , про що апеляційним судом 05 вересня 2017 року постановлено ухвалу (а. с. 195).
Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив, зокрема, з того, що відповідач не надав докази оспорювання батьківства стосовно дитини ОСОБА_3 , а представник відповідача підтвердив, що позов про оскарження батьківства до суду не подано.
Із матеріалів справи встановлено, що 19 січня 2017 року за вхідним номером 3368 зареєстровано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, анулювання актового запису про встановлення батьківства з додатками (а. с. 91-92), а також заперечення на позовну заяву (а. с. 100).
Верховний Суд виходить з того, що первісний та зустрічний позови є взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, а прийняття судового рішення із урахуванням предмету спору як первісного, так і зустрічного позову? має грунтуватися на суттєвих і достатніх причинах, і заявники мають в достатній мірі бути залучені в процес прийняття рішення у їхній справі.
Верховний Суд виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (справа «Белеш та інші проти Чеської Республіки», (Beles and others v. the Czech Republic), рішення від 12 листопада 2002 року). 
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що  процедура розгляду справи не була справедливою, суд не встановив повно, всебічно та об`єктивно фактичні обставини, що мають важливе значення для її правильного вирішення, порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
З огляду на викладене, судові рішення не грунтуються на засадах верховенства права, не є законними і обгрунтованими (стаття 263 ЦПК України).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про її передачу на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для її правильного вирішення.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                 В. О. Кузнєцов
                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                            С. О. Погрібний
                                                                                                            Г. І. Усик