ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 січня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 756/16427/15-ц
 
провадження № 61-15209св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Стрільчука В. А., 
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києва державної адміністрації, служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 січня 2017 року, постановлену у складі судді Кирилюк Г. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києва державної адміністрації, служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.
В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у вихованні та у спілкуванні з малолітньою дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю окремо від нього. Посилаючись на зазначене, просив встановити графік побачень з дочкою за рішенням суду. 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та  мотиви їх прийняття
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року, ухваленим у складі судді Камбулова Д. Г., Колеснику М .  В. у задоволенні позову відмовлено з посиланням на недоведеність позовних вимог. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку. 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року залишено без руху.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі, а його посилання в обґрунтування підстав звільнення від сплати на пункт 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є помилковими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 січня 2017 року скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. 
Суд апеляційної інстанції, на думку заявника, при вирішенні питання про прийняття його апеляційної скарги не врахував положення статей 29, 39 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, та статті 154 СК України, згідно з якими права, свободи та інтереси малолітніх дітей у суді захищають їх батьки.
Вважає, що у разі звернення до суду з вимогами щодо захисту прав, свобод та інтересів дитини той з батьків, який подає позов, звільнений від сплати судового збору на підставі 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» - як особа, яка у випадках, передбачених законодавством, звернулася до суду із заявою щодо захисту прав та інтересів інших осіб.
Позиція інших учасників справи
У червні 2016 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких послалася на безпідставність її доводів. Зазначила, що позивач звернувся до суду з позовом не на захист прав їх малолітньої дочки ОСОБА_6 , а на захист своїх права і інтересів щодо спілкування з нею відповідно до статті 159 СК України, тому у нього немає пільг зі сплати судового збору. 
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 20 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києва державної адміністрації, служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, та просив встановити наступний графік побачень із малолітньою дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 
-          один день на місяць у вільний від занять час тривалістю три години у радіусі п`ятиста метрів від будинку, в якому проживає дитина;
-          один день на рік за місцем його проживання.
 
Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнені громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися до суду із заявами щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Оскільки цей позов  ОСОБА_1 подав на захист своїх прав та інтересів щодо виховання і спілкування з дочкою ОСОБА_7 , встановлені вказаним пунктом пільги не поширюють на нього свою дію, тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає сплаті заявником на загальних підставах.
Згідно зі статтею 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу, відповідно до якої суддя, встановивши, що заявником не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Пільги щодо сплати судового збору визначені у статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з пунктом 7 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися до суду із заявами щодо захисту прав та інтересів інших осіб.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (стаття 157 СК України).
Право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, звернутися за захистом своїх прав на спілкування з нею і на участь у її вихованні, передбачене статтею 159 СК України. 
У порядку цієї статті один із батьків звертається до суду за захистом своїх прав щодо дитини, визначених СК України. 
Системний аналіз положень сімейного законодавства свідчить про те, що, подаючи позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, один із батьків звертається до суду на захист своїх прав, а не щодо захисту прав дитини. 
Встановивши, що  ОСОБА_1 звернувся з цим позовом на захист своїх прав та інтересів як одного із батьків малолітньої дитини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлена пунктом 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільга щодо сплати судового збору не поширює свою дію на спірні правовідносини, правильно застосував положення статей 4, 5 Закону України «Про судовий збір»і статей 121, 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, та постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору у встановлених порядку і розмірі. 
Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття його апеляційної скарги не врахував положення статей 29, 39 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, та статті 154 СК України, згідно з якими права, свободи та інтереси малолітніх дітей у суді захищають їх батьки, касаційний суд відхиляє.
Відповідно до статті 39 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Статтею 154 СК України також встановлено право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Проте даний позов поданий не на захист прав та інтересів малолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на захист встановлених сімейним законодавством прав  ОСОБА_1 як її батька на спілкування та участь у вихованні дитини. 
Подаючи цей позов, заявник діяв не на підставі статей 29, 39 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення до суду, та статті 154 СК України, а на підставі статей 157, 159 СК України, згідно з якими той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а у разі перешкоджання у цьому іншим з батьків - може звернутися за захистом цього права до суду. 
Твердження заявника про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, яка у випадках, передбачених законодавством, звернулася до суду із заявою щодо захисту прав та інтересів інших осіб, касаційний суд вважає помилковими, так як з цим позовом  ОСОБА_1 звернувся на захист своїх прав.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанцій постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак