П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
18 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/734/18
Провадження № 11-29заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Золотнікова О. С., 
суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання Мамонової І. В.,
представника відповідача - Лисюка М. О.,
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року (судді Шипуліна Т. М., Бившева Л. І., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф.) у справі № П/9901/734/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішеннята
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС про визнання незаконним і скасування рішення відповідача від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18, яким:
1) визначено, що суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді отримала 556,875 бала;
2) визнано суддю Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
3) рекомендовано Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 .
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що Комісія понад 3 роки порушує її права, ухвалюючи незаконні рішення, що призвело до того, що вона змушена проходити процедуру призначення суддею безстроково, відмінну від тієї, яка діяла на час закінчення у неї повноважень. Відтак відповідач здійснює відносно позивачки дискримінацію, заборона якої передбачена статтею 24 Конституції України, статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). До того ж оскаржуване рішення ВККС є необґрунтованим, оскільки протягом 2009 - 2018 років позивачка не мала жодних дисциплінарних стягнень, щорічно проходила підготовку та періодичне навчання у Національній школі суддів України для підвищення рівня кваліфікації, має позитивні характеристики та високі показники роботи. Рішення прийнято без урахування попередньої тривалої та належної роботи на посаді судді.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 21 грудня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку скаржниці, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду: 
- не зробив висновку щодо посилань позивача на відсутність в оскаржуваному рішенні Комісії мотивування та обґрунтування; 
- дійшов висновку про відсутність дискримінаційних дій ВККС відносно позивача, не надавши оцінки постановам Вищого адміністративного суду України від 11 серпня 2015 року, 10 жовтня 2016 року, 14 березня 2017 року; 
- всупереч статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дійшов висновку щодо наявності права Комісії обговорювати в ході співбесіди питання, що були предметом розгляду суду та щодо яких ухвалено судове рішення;
- здійснив оцінку немотивованого рішення ВККС та не встановив порушень, що суперечить статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та пункту 34 Положення про порядокта методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Положення). З огляду на викладене  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 28 січня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 12 лютого 2019 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні зповідомленням (викликом) сторін.
12 лютого 2019 року ВККС до Великої Палати Верховного Суду подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними й задоволенню не підлягають, а Комісія, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, зокрема, з дотриманням порядку проведення кваліфікаційного оцінювання судді, встановленого Законом № 1402-VIII та Положенням. У зв`язку з викладеним Комісія просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася. 
Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи Комісії, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Суд першої інстанції установив, що Указом Президента України від 22 грудня 2009 року № 1091/2009 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Ленінського районного суду міста Харкова.
19 червня 2014 року ОСОБА_1 в порядку, визначеному Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), звернулася до ВККС із заявою про рекомендування її для обрання на посаду судді Ленінського районного суду міста Харкова безстроково з доданим пакетом відповідних документів.
У період з 11 квітня по 09 грудня 2014 року внаслідок припинення повноважень членів Комісії питання щодо надання рекомендації для обрання ОСОБА_1 на посаду судді Ленінського районного суду міста Харкова безстроково не розглядалося.
Строк повноважень судді Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 . закінчився 22 грудня 2014 року.
Рішенням ВККС від 23 вересня 2016 року № 145/бо-16 ОСОБА_1 відмовлено в наданні рекомендації про призначення її на посаду судді безстроково. 
Вищий адміністративний суд України постановою від 10 жовтня 2016 року у справі № 800/425/16 визнав неправомірною бездіяльність Комісії щодо нерозгляду питання про рекомендування ОСОБА_1 на посаду судді Ленінського районного суду міста Харкова.
Вищий адміністративний суд України постановою від 14 березня 2017 року у справі № 800/508/16 визнав незаконним і скасував рішення ВККС від 23 вересня 2016 року № 145/бо-16 про відмову в наданні рекомендації ОСОБА_1 для обрання на посаду судді безстроково.
Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 Зокрема, цим рішенням передбачено, що першочергово проходять кваліфікаційне оцінювання серед інших судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 19 лютого 2018 року у справі № П/9901/113/18 (800/516/17) відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 про призначення проведення оцінювання на відповідність її займаній посаді судді Ленінського районного суду міста Харкова з метою тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей та зобов`язання Комісії розглянути питання про обрання позивачки на посаду судді Ленінського районного суду міста Харкова безстроково на підставі Закону № 2453-VI в редакції, що була чинною станом на 22 грудня 2014 року. Рішення суду набрало законної сили 21 березня 2018 року.
За результатами складення анонімного письмового тестування ОСОБА_1 отримала 75,375 бала, за виконання практичного завдання - 84,5 бала. Загалом на етапі іспиту позивачка набрала 159,875 бала.
ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого за показником «особистісної компетентності»: когнітивні якості особистості мають високий рівень; емотивні якості особистості мають середній рівень (стресостійкість, емоційна стабільність - дуже низький рівень; контроль емоцій - середній; контроль імпульсів - низький рівень); мотиваційно-вольові якості особистості мають високий рівень (відповідальність, дисциплінованість, здатність відстоювати власні переконання - середній, стійкість робочої мотивації, рішучість, кооперативність - високий).
За показником «соціальної компетентності» моральні риси особистості мають середній рівень (чесність, порядність, розуміння і дотримання правил та норм, відсутність схильності до контрпродуктивних дій - середній; лояльність - високий); комунікативність має високий рівень; організаторські здібності - середній рівень; управлінські властивості особистості мають високий рівень.
За показником «професійна етика»: розуміння і дотримання правил та норм, здатність відстоювати власні переконання, дисциплінованість, повага до інших - середній рівень.
За показником «доброчесність»: чесність та порядність, відсутність контрпродуктивних дій мають середній рівень; відсутність схильності до зловживань - низький рівень.
Рішенням ВККС від 23 квітня 2018 року № 91/зп-18 ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - «дослідження досьє та проведення співбесіди».
Колегією ВККС 13 липня 2018 року проведено співбесіду із суддею ОСОБА_1, під час якої обговорено дані щодо її відповідності критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності за результатами дослідження суддівського досьє.
За критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) ОСОБА_1 отримала 346,875 бала. Відповідність критерію професійної компетенції оцінено за результатами іспиту, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу ІІ Положення. Відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності оцінено за результатами тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє, та співбесіди відповідно до пунктів 6-7 глави 2 розділу ІІ Положення.
За критерієм професійної етики ОСОБА_1 отримала 115 балів. Відповідність оцінено за результатами тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Положення.
За критерієм доброчесності ОСОБА_1 отримала 95 балів. Відповідність оцінено за результатами тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, дослідження інформації, що міститься у досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення.
У загальному підсумку ОСОБА_1 отримала 556,875 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливого бала за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
ВККС прийняла рішення від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18, яким визначила, що суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді отримала 556,875 бала та визнала ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді. Цим же рішенням Комісія рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 .
Не погодившись з таким рішенням ВККС, ОСОБА_1  звернулася до суду з цим позовом.
Установлених судом першої інстанції обставин справи її учасники не оспорюють.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вказуючи на відсутність передбачених частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII підстав для скасування ухваленого за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання рішення ВККС, дійшов висновку про законність і обґрунтованість рішення Комісії від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18. При цьому суд першої інстанції керувався тим, що факт закінчення строку повноважень судді ОСОБА_1 та незавершення процедури її призначення на посаду судді безстроково не вплинули на питання призначення щодо неї кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, як і не вплинули на порядок проходження відповідного оцінювання та методологію його оцінювання. До того ж Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 19 лютого 2018 року у справі № П/9901/113/18 (800/516/17) відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 про призначення кваліфікаційного оцінювання на відповідність позивачки займаній посаді судді Ленінського районного суду міста Харкова. Доводи щодо дискримінаційних дій Комісії відносно ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими для проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності судді. Факт скасування в судовому порядку рішень компетентних органів щодо судді не позбавляє Комісію можливості обговорювати такі обставини разом із суддею під час співбесіди. Суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності врахування Комісією показників роботи судді за 2012 - 2017 роки, в той час як у ОСОБА_1 сплинув строк повноважень 24 грудня 2014 року, оскільки підстави вважати, що відповідач не врахував відсутність повноважень у судді протягом останніх трьох років не було, а доказів на підтвердження наведеного позивачкою не надано.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з таких міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону№ 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно затверджено Положення та Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
Суд першої інстанції встановив, що рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. Зокрема, рішенням передбачено, що першочергово проходять кваліфікаційне оцінювання серед інших судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення, в тому числі суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1
Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. 
За змістом пунктів 1, 2 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
Показники відповідності суддів критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
У пункті 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено максимально можливий бал оцінювання за кожним із критеріїв, зокрема: за критерієм компетентності - 500 балів (у т. ч. професійна компетентність - 300 балів, особиста компетентність - 100 балів, соціальна компетентність - 100 балів), за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
Згідно з положеннями частин другої і третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Порушуючи питання про скасування оскаржуваного рішення ВККС,  ОСОБА_1 наполягає на його невмотивованості.
Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, постанови від 27 березня, 25 квітня, 12, 26 червня, 18 вересня 2018 року у справах № П/800/409/17, № 800/328/17, № 800/248/17, № 800/264/17, № 800/354/17 відповідно).
Так, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. 
Вмотивованість кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС у цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Оцінка критеріїв компетентності, професійності та доброчесності, яка має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, покладена на членів ВККС і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності у прийнятті рішення. Повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого колегіального органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою.
Зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що воно містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
У справі встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 із можливих 1000 балів набрала 556,875 бала, у тому числі: за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) - 346,875 бала, за критерієм професійної етики - 115 балів, за критерієм доброчесності - 95 балів.
Оскільки набрана позивачем кількість балів є меншою за 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, то висновок ВККС про невідповідність судді Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 займаній посаді є таким, що відповідає вимогам закону.
Перевіряючи наявність визначених у Законі № 1402-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВККС та відповідність його критеріям, передбаченим у статті 2 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно з`ясував, що кваліфікаційне оцінювання проводив повноважний склад членів ВККС, рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні і брали участь у його ухваленні, рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Отже, визначені у частині третій статті 88 Закону № 1402-VIII підстави, за яких рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути скасоване, - відсутні.
Водночас оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в частині позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення ВККС від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивачки з посади судді Ленінського районного суду міста Харковапідлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю з огляду на таке.
Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Частиною першою статті 3 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Отже, вирішення питання про звільнення судді з посади належить до компетенції саме ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
При цьому рішення ВККС щодо надання рекомендації може бути оскаржене виключно разом із рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Установлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде реалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 9901/731/18.
При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення ВККС від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18 у частині рекомендації ВРП про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду міста Харкова має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.
Оскільки оскаржуване рішення ВККС в частині рекомендації ВРП про звільнення позивача з посади судді не може бути предметом судового оскарження без рішення ВРП, ухваленого за відповідною рекомендацією, рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Комісії від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18у частині надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивачки з посади судді Ленінського районного суду міста Харковапідлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині. 
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене при правильному встановленні обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 319, 322 і 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 липня 2018 року № 1175/ко-18у частині надання рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду міста Харкова- скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.
3. В іншій частині рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв 
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                             Т. О. Анцупова                                                       О. Р. Кібенко
 
                                      С. В. Бакуліна                                                         Л. М. Лобойко 
 
                                      В. В. Британчук                                                     Н. П. Лященко
 
                                      Ю. Л. Власов                                                           О. Б. Прокопенко
 
                                      М. І. Гриців                                                              В. В. Пророк
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       О. М. Ситнік
 
                                      В. І. Данішевська                                                  В. Ю. Уркевич
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. Г. Яновська