ПОСТАНОВА
Іменем України

22 серпня 2019 року 
Київ
справа №804/20825/14
адміністративне провадження №К/9901/6750/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Божко Л.А., суддів Прокопчук Т.С., Лукманової О.М. від 26 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІКТОН» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник - Державна податкова інспекція у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; далі - відповідач, Інспекція), в якому просила: 1) визнати протиправними дії Інспекції щодо невизнання податковою звітністю податкової декларації Товариства з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за вересень 2014 року; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 жовтня 2014 року №23046/10/04-61-18-2, яким податкову декларацію Товариства з ПДВ за вересень 2014 року не визнано податковою звітністю; 3) визнати декларацію Товариства з ПДВ за вересень 2014 року такою, що подана у момент фактичного її отримання, тобто 20 жовтня 2014 року; 4) зобов`язати Інспекцію відобразити показники (дані) податкової декларації позивача з ПДВ за вересень 2014 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства.

В обґрунтування позову зазначало, що за допомогою служби кур`єрської доставки Товариством до контролюючого органу направлено податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року, яка була оформлена належним чином та містила всі обов`язкові реквізити, передбачені Податковим кодексом України (далі - ПК України), а тому вважає, що підстав для невизнання поданої декларації податковою звітністю не було.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що у ході судового розгляду встановлено відсутність у додатку 5 до податкової декларації Товариства з ПДВ за вересень 2014 року обов`язкових реквізитів, а саме підписів посадових осіб позивача, засвідчених печаткою, а тому виконуючи свій обов`язок, визначений пунктом 49.8 статті 49 ПК України щодо перевірки достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів, відповідач правомірно врахував наведені вище обставини й не визнав таку декларацію податкової звітністю позивача.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 26 травня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким позов задовольнив повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обставини невірного заповнення декларації, які слугували підставою для невизнання поданої Товариством податкової звітності з ПДВ за вересень 2014 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи. При цьому відповідачем не надано жодних пояснень та доказів, які б підтверджували обґрунтованість прийняття спірного рішення та вчинення оскаржуваних дій. Відтак, за висновком апеляційного суду, у відповідача не було законних підстав для невизнання поданої позивачем податкової декларації податковою звітністю Товариства.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року.

У доводах касаційної скарги посилається на помилковість позиції апеляційного суду та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у поданій позивачем податковій декларації з ПДВ за вересень 2014 року не дотримано положення пункту 48.3 статті 48 ПК України, оскільки не вірно заповнено такі реквізити як номери телефонів та не вказано район місцезнаходження платника.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2014 року Товариством за допомогою служби кур`єрської доставки направлено до Інспекції податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року з додатками 1, 5 та додатковими документами, яка була отримана відповідачем 20 жовтня 2014 року, що підтверджується накладною №056306 ПП НВФ Твін-ДМ, у якій міститься підписом одержувача відправлення.

Листом №23046/10/04-61-18-2 від 21 жовтня 2014 року Інспекція повідомила позивача про те, що податкова декларація за вересень 2014 року не визнана податковим органом як податкова звітність й запропонувала подати нову декларацію, оформлену належним чином. Відповідно до вказаного рішення підставою для невизнання декларації податковою звітністю стало те, що декларація заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України та вимог Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ.

У поданих в ході розгляду справи заперечень на адміністративний позов відповідач зазначив, що податкова звітність за вересень 2014 року та додатки до неї не прийняті саме через не скріплення додатку №5 до декларації печаткою та підписом посадової особи підприємства.

Вважаючи дії щодо неприйняття податкової звітності протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Касаційний суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено у пункті 48.1 статті 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 ПК України визначено, що обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до пункту 48.3 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За змістом пункту 48.4 статті 48 ПК України, у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів закріплений статтею 49 ПК України, у відповідності до пункту 49.8 якої прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що контролюючий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв`язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації встановлена пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 ПК України.

Як визначено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

При цьому за змістом пункту 49.10 статті 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо), забороняється.

Водночас ПК України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 ПК України контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У відповідності до пункту 49.13 статті 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже зміст вищенаведених правових норм свідчить про те, що перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 ПК України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, доводи контролюючого органу, викладені у листі №23046/10/04-61-18-2 від 21 жовтня 2014 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, адже останній, окрім посилань на пункти 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України, не містить конкретизації підстав для неприйняття спірної звітності, не вказано у ньому в чому саме допустився платник податку порушень наведених норм.

У ході ж апеляційного розгляду встановлено, що податкова декларація Товариства з ПДВ за вересень 2014 року та додатки № 1, 5 до неї, копії яких надані представником позивача в судовому засіданні, містять усі передбачені законодавством реквізити, підписи уповноважених осіб та печатку підприємства.

Враховуючи наведене, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, з якими положення ПК України пов`язують можливість неприйняття податкової декларації, касаційний суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що у відповідача не було законних підстав для відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за вересень 2014 року, поданої Товариством (позивачем у справі).

Доводи ж касаційної скарги, що в порушення вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України у податковій декларації позивача не вірно заповнено такі реквізити як номери телефонів та не вказано район місцезнаходження платника не заслуговують на увагу, так як не свідчать про відсутність у поданій позивачем декларації такого обов`язкового реквізиту як місцезнаходження (місце проживання) платника податків, або інших відомостей, визначених в цьому пункті, й, до того ж, на такі обставини Інспекція не вказувала у ході розгляду справи судами попередніх інстанцій.

За наведеного, враховуючи мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення за правильного застосування відповідних норм матеріального права.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду