ПОСТАНОВА
Іменем України

08 серпня 2019 року 
Київ
справа №185/2445/17
адміністративне провадження №К/9901/24413/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В.М., 
                                                                Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року (головуючий суддя - Бондаренко В.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Головко О.В., судді - Іванов С.М., Панченко О.М.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 
третя особа - Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області 
про скасування постанови, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           23 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення вимог закону постанова про закінчення виконавчого провадження не була доведена до відома стягувача, а про її існування вона дізналася лише 20 березня 2017 року. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню, фактично не виконано. Державним виконавцем не було перевірено факт виконання рішення боржником, натомість стягувач отримує пенсію у мінімальному розмірі без доплат та надбавок, встановлених законом для державних службовців.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовлено в повному обсязі.
4.          Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що згідно розпорядження №153910 від 31.05.2016 року позивачу була призначена пенсія державного службовця, з нарахуванням 85% від середнього заробітку у розмірі 1059,44 грн. Судом в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про необхідність з боку державного виконавця перевірки виконання рішення суду. Суд визнав, що боржником були надані державному виконавцю докази на підтвердження фактичного виконання в повному обсязі постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, тобто при винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем не були порушені вимоги п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також суд зазначив, що у разі наявності спору щодо складових заробітної плати не врахованих при призначенні пенсії державного службовця органом ПФУ, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом до органу, який здійснює розрахунок пенсії.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року в адміністративній справі №185/2445/17 - без змін.
6.          Підтримуючи висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області листом №7675/16/18 від 25.10.2016 повідомило відповідача про виконання постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/9943/14-а від 14.12.2015, на підтвердження чого було надано розпорядження №153190 від 31.05.2016, згідно з яким ОСОБА_1 призначено пенсію держслужбовця.    Також Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у тому ж листі від 25.10.2016 повідомило    державного    виконавця, що нарахована сума    недоплаченої пенсії на виконання постанови суду склала 2843,09 грн. та була виплачена основним способом у плановий період, в липні 2016 року. Вказані обставини не заперечуються позивачем. Суд апеляційної інстанції вказав на те що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/9943/14-а від 14.12.2015, боржника зобов`язано лише нарахувати та виплачувати стягувачу пенсію державного службовця, судове рішення не містить вимог щодо включення до пенсії певних надбавок чи виплат.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
7.           10 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, в якій позивач просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, або направити справу на новий розгляд.
8.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення у справі не маючи жодного доказу правомірності дій відповідача, адже представник відповідача не був присутнім під час судового розгляду справи і не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що на даний час їй взагалі не нараховано і не виплачено пенсію у повному обсязі з усіма складовими елементами, визначеними пенсійним законодавством для державних службовців. Також посилається на обставини проведення судом апеляційної інстанції розгляду справи в порядку письмового провадження без її участі, що, на думку скаржника, є грубим порушенням вимог процесуального законодавства.
9.          Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року:
11.1.          визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця протиправними; 
11.2.          зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області нарахувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця з дня подання заяви про призначення пенсії державного службовця з 29 червня 1999 року, безстроково; 
11.3.          зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області провести перерахунок та сплатити ОСОБА_1 різницю між належною їй пенсією державного службовця та сплаченими сумами пенсійних виплат.
11.          Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року замінено боржника - Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровській області на його правонаступника - Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
12.          На виконання постанови суду від 14 грудня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 12.05.2016 року було видано виконавчий лист №185/9943/14-а, який перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виконавче провадження № 51183831. 
13.          Відповідно до листа №7675/16/18 від 05.10.2016р. Павлоградське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило державного виконавця про те, що постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року по справі №185/9943/14-а була виконана управлінням 31.05.2016 року згідно розпорядження №153910, а також виплачена сума в розмірі 2843,09грн. Відповідно до розпорядження №153910 від 31.05.2016 року позивачу була призначена пенсія державного службовця, з нарахуванням 85 % від середнього заробітку у розмірі 1059,44 грн.
14.           19 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Русецькою О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з тим, що на адресу виконавчої служби надійшло документальне підтвердження про фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
15.          Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ): виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
17.          Частина 1, пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ: виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; <…> здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом <…>.
18.          Пункти 1, 3 частини 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
19.          Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ: виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
21.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
22.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
23.           ОСОБА_1 в касаційній скарзі вказує на незаконність ухвалених судами попередніх інстанцій рішень у цій справі, оскільки вважає, що відповідачем не перевірено та не встановлено фактичного нарахування їй пенсії з усіма складовими з урахуванням приписів Закону України «Про державну службу», тобто з набавками та доплатами для державних службовців, а тому передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
24.          Колегія суддів такі посилання вважає необґрунтованими, оскільки постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/9943/14-а від 14.12.2015, боржника зобов`язано лише нарахувати та виплачувати стягувачу пенсію державного службовця, при цьому вказане судове рішення не містить вимог щодо включення до пенсії певних надбавок чи виплат.
25.          Суд погоджує висновки судів попередніх інстанцій щодо того, що в разі наявності спору щодо складових заробітної плати, неврахованих, на думку позивача, органом ПФУ при призначенні їй пенсії державного службовця, остання не позбавлена права на звернення до відповідного органу пенсійного фонду або до суду за захистом її порушених прав та законних інтересів. 
26.          Таким чином, враховуючи отримання державним виконавцем підтвердження виконання Павлоградським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/9943/14-а від 14.12.2015, зважаючи на те, що позивач не заперечує обставин нарахування їй пенсії державного службовця, а посилається виключно на невключення до її розміру певних надбавок та виплат, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем не були порушені вимоги п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ.
27.          Також Суд вважає безпідставними твердження скаржника про грубе порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального законодавства внаслідок проведення розгляду справи в порядку письмового провадження без її участі.
28.          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.
29.          З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі позивачем не заявлялось клопотання про здійснення розгляду справи за її участю.
30.           13.09.2017 року апеляційним судом на адресу позивача надіслано судову повістку-повідомлення про проведення розгляду її апеляційної скарги в порядку письмового провадження 11.10.2017 року, яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана ОСОБА_1 21.09.2017 року.
31.          Будь-яких клопотань щодо бажання позивача взяти участь у розгляді цієї справи перед судовим засіданням, призначеним на 11.10.2017 року, від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило, у зв`язку з чим Суд не вбачає порушень цим судом норм процесуального права при здійсненні розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в порядку письмового провадження.
32.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено. 
33.          Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
35.          З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
36.          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду , -
п о с т а н о в и в :
37.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
38.          Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - залишити без змін.
39.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич
Судді                                                                                           В.М. Бевзенко
                                                                                                    Н.В. Шевцова