ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 129/1083/13-ц
провадження № 61-26662св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
особи, дії яких оскаржуються: начальник відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Головатюк Сергій Григорович, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Боровик Олександр Сергійович,
 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року, постановлену у складі судді Кривенка Д. Т., та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Голоти Л. О., Кучевського П. В., Рибчинського В. П.,
ВСТАНОВИВ.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати незаконною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої Гайсинського районного управління юстиції Головатюка Г. С. та державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Боровика О. С. просив зобов`язати надіслати запити: в КП Монастирищенського МБТІ Вінницької області, в архів КП Печерського МБТІ міста Києва про наявність права власності на нерухоме майно у боржника ОСОБА_2 ; до відділу Держземагенства Монастирищенського району Вінницької області і Держземагенства Печерського району міста Києва про наявність земельних ділянок, належних на праві власності ОСОБА_2 ; до Монастирищенського ВРЕР Вінницької області та Печерського ВРЕР міста Києва про наявність зареєстрованого автотранспорту за ОСОБА_2 .; накласти арешт на кошти в банках та рахунок № НОМЕР_1; накласти арешт на майно по АДРЕСА_1 ; надіслати на його адресу вилучені копії свідоцтва про право власності на будинок, земельні ділянки; зобов`язати провести продаж арештованого майна.
В обґрунтування скарги посилається на те, що з отриманих від відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції повідомлень, постанов і актів опису та арешту вбачається несвоєчасне і неповне здійснення виконавчих дій з відшукування й арешту майна. Йому не були надані копії свідоцтв на право власності та державних актів на право власності на землю, через що він позбавлений можливості повідомити про наявність у боржника квартир по АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.
Суд мотивував свою ухвалу тим, що начальником відділу державної виконавчої служби Гайстнського районного управління юстиції Головатюком Г. С. та державним виконавцем цього відділу Боровиком О .  С. виконавчі дії з виявлення і арешту майна боржника в межах території, на яку поширюються його функції, вчинено відповідно до чинного законодавства, виконано вимоги стягувача, про що направлено в його адресу запитувану інформацію та документи; при цьому права чи свободи заявника не було порушено.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на її законність та обґрунтованість.
Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Заявник зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності боржника ОСОБА_2 і не забезпечив його явку в судове засідання, що є порушенням норм процесуального права.
Крім того вказує, що відділом державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції здійснюється виконавче провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Вказана обставина залишенасудами поза увагою, у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні скарги.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами встановлено, що 15 листопада 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Боровиком О. С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 24 жовтня 2013 року у справі № 129/1083/13-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 74 607,84 грн.
З часу відкриття провадження до дня постановлення судом першої інстанції ухвали державним виконавцем здійснено ряд виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду.
6 грудня 2013 року винесено постанову про арешт майна боржника, а саме належного йому будинку по АДРЕСА_1 .
На час звернення ОСОБА_1 зі скаргою строк здійснення виконавчого провадження не закінчився.
Крім того, судами встановлено, що 12 жовтня 2015 року державним виконавцем надіслано запити до Уманського ВРЕР ДАІ, відділу Держземагенства у Монастирищенському районі, Головного управління Держгеокадастр у місті Києві, МРЕВ-6 ДАІ міста Києва, щодо наявності у   ОСОБА_2 рухомого і нерухомого майна, відповідно до яких боржнику на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,1292 га в по  АДРЕСА_2 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства розміром 0,4137 га, але реалізувати в рахунок погашення боргу належне боржнику майно неможливо в зв'язку з відсутністю врегульованої Міністерством юстиції України процедури реалізації через систему електронних торгів арештованих земельних ділянок з розміщеним на них нерухомим майном.
Позиція Верховного Суду; мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону, чинній на час відкриття виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у тій же редакції Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Частиною першою статті 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» у тій же редакції державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме винесення постанови про арешт майна боржника, складення акта опису будинку, направлення запитів у БТІ щодо вартості технічної документації та до Земкадастру міста Гайсина щодо вартості земельної ділянки, виготовлення технічного паспорту, звернення до Міністерства юстиції України щодо роз`яснення порядку реалізації земельних ділянок та нерухомого майна разом із земельними ділянками, розташованими під цим майном, оскільки Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів дана процедура не передбачена, є свідченням того, що державним виконавцем здійснювались усі залежні від нього дії для належного і своєчасного виконання рішення, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення скарги.
Доводи касаційної скарги щодо незабезпечення судом явки боржника у судові засідання спростовуються висновками апеляційного суду, яким встановлено, що суд першої інстанції направляв на адресу боржника судову повістку. ОСОБА_2 за даною адресою не проживає. Розгляд скарги за відсутності боржника не порушує вимог статті 386 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвал судами, зокрема, і прав та обов`язків стягувача.
Доводи касаційної скарги про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження стягувачем у якому є ОСОБА_1 , відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень закону державним виконавцем та бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних ухвал судів попередніх інстанцій, оскільки суди,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвал - без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, судом не встановлено. 
Щодо судових витрат
Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов
В. А. Стрільчук